КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/8287/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Київ

Справа № 761/4091/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Дубінкіної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року, постановлену у складі судді Фролової І.В.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ),

встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), в якій просить:

- скасувати (зняти) арешт нерухомого майна (невизначене майно, все майно) ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві, в рамках виконання виконавчого листа № 2-2482, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, яким було накладено арешт нерухомого майна заявника, зареєстровано 19.08.2008 16:53:54 реєстратором: державне підприємство «Інформаційний Центр» Міністерства юстиції України;

- скасувати (зняти) арешт нерухомого майна (невизначене майно, все майно) ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця - відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві від 24 жовтня 2013 року серія та номер 35833678, якою було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 10792967 від 10.02.2014 16:46:48, ОСОБА_3 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, м. Київ.

Скарга обґрунтована тим, що 15 грудня 2023 року скаржнику стало відомо, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно постановою державного виконавця Святошинського ВДВС РУЮ у м. Києві було накладено арешт на все нерухоме майно скаржника в рамках виконання виконавчого листа № 2-2482, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, зареєстровано 19.08.2008 року реєстратором ДП «Інформаційний Центр» Міністерства юстиції України, в якому стягувачем є ОСОБА_4 , особа якого скаржнику не відома, та постановою державного виконавця Святошинського ВДВС РУЮ у м. Києві від 24 жовтня 2013 року накладено арешт на все нерухоме майно скаржника, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 10792967 від 10.02.2014 16:46:48, ОСОБА_3 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, м. Київ.

18 грудня 2023 року представником скаржника було направлено до Святошинського ВДВС РУЮ у м. Києві заяву про скасування арештів, яка була вручена за довіреністю представнику служби 25 грудня 2023 року. Станом на день подання скарги до суду відповідь від виконавчої служби не надходила, що є порушенням закону України «Про виконавче провадження та Закону України «Про звернення громадян».

Вказує, що жодного відношення до розгляду цивільної справи, яку розглядав Шевченківський районний суд м. Києва не має, йому не відомо про виконавчий лист № 2-2482, виданий Шевченківським районним судом м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 лютого 2024 року скаргу залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на її необґрунтованість, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що станом на дату подання скарги до суду відповідь на заяву про скасування арештів від виконавчої служби скаржнику та його представнику не надходила, а тому станом саме з 24 січня 2024 року порушується право скаржника, а не з 15 грудня 2023 року. Крім того, скаржник не міг попередньо визначити стягувача або боржника, оскільки не є стороною у виконавчому провадженні.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що про порушення своїх прав скаржник дізнався 15 грудня 2023 року, а саме про накладення арешту на нерухоме майно в межах виконавчого провадження. Зі скаргою до суду представник звернувся 24 січня 2024 року, тобто після спливу десятиденного строку з дня, коли особа дізналася про порушення її прав. Таким чином, на день звернення заявника до суду із вказаною скаргою сплинув десятиденний строк, встановлений ст. 449 ЦПК України, клопотання про його поновлення заявником не обґрунтовано.

Однак колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права.

За змістом статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/2-2177/2005 (провадження № 61-38328св18) викладено правовий висновок, що бездіяльність, на відміну від дії, не має моменту вчинення. Бездіяльність має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого вчинення особою протиправних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу тривання відповідного правопорушення. Встановлення строків звернення до суду та залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не може слугувати меті легалізації триваючого правопорушення та, відповідно, здійснення незаконної бездіяльності.

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 175/3995/17-ц зазначено, що триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом.

Обґрунтовуючи вимоги скарги на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії по скасуванню арешту з нерухомого майна, накладеного у виконавчому провадженні, боржником у якому, за твердженням ОСОБА_1 , він не є, заявник посилався на те, що арешт належного йому нерухомого майна обмежує його законні права власника, про що він звернувся до суб`єкта оскарження із відповідною заявою, проте відповіді не отримав.

18 грудня 2023 року представником скаржника було направлено до Святошинського ВДВС у м. Києві заяву про скасування арештів, яка була вручена за довіреністю представнику служби 25 грудня 2023 року. Станом на день подання скарги до суду відповідь від виконавчої служби не надходила, що є порушенням Закону України «Про виконавче провадження та Закону України «Про звернення громадян».

Таким чином, бездіяльність виконавця, посадових осіб органів ДВС, на яку посилається скаржник, є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 , звертаючись із скаргою, оскаржував бездіяльність державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), то право на оскарження бездіяльності, яка по своїй суті є триваючим правопорушенням, зберігається протягом усього періоду невчинення дій чи неприйняття рішень.

З огляду на викладене, бездіяльність органу державної виконавчої служби, яка на думку скаржника полягає у незнятті арешту з його майна та у ненаданні відповіді на його звернення про скасування арештів є триваючою, а отже заявник не пропустив строк звернення зі скаргою на дії державного виконавця, визначений статтею 449 ЦПК України.

Залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльністьдержавного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув, не врахував правових висновків Верховного Суду та дійшов помилкового висновку про те, що заявник звернувся до суду із вказаною скаргою із пропуском десятиденного строку на оскарження, оскільки право на оскарження бездіяльності, яка по своїй суті є триваючим правопорушенням, зберігається протягом усього періоду невчинення дій чи неприйняття рішень.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 379, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29 липня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.