Справа № 211/2143/24
Провадження № 2/211/1529/24
31 липня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання Данилової О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, -
Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.
Після усунення недоліків ухвалою суду від 09 квітня 2024 року прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження вказану цивільну справу та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 06 травня 2024 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою суду від 31 липня 2024 року розгляд справи ухвалено проводити в заочному порядку.
У судове засідання сторони не з`явились.
Представник позивача адвокат Тімофєєв А.С. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позові, та просив суд їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення судом у справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, про причин неявки суду не повідомив, правом відзиву на позовну заяву не скористався.
Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року у справі №214/4045/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 4 ст.190 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки (а.с. 6, 7). Вирок не оскаржений, набрав законної сили 22 липня 2021 року.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку «… ОСОБА_2 шляхом обману заволодів майном потерпілої ОСОБА_1 грошовими коштами в розмірі 7 000 доларів США, що відповідно по курсу НБУ станом на 2008 рік становить 33 915,70 грн., а також правом на майно ОСОБА_1 - незавершеним будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , готовністю 41% вартістю станом на 30.08.2017 у сумі 753 856 грн., що в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є особливо великим розміром …
… в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України визнав в повному обсязі та пояснив наступне. Йому була виділена земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 . На початку 2008 року подружжя Потьомкіних забажали придбати у нього земельну ділянку. Він погодився, вони обговорили ціну в 10 тис. дол. США. Однак правовстановлюючих документів він не мав, потрібно було приватизувати земельну ділянку. Він завірив Потьомкіних, що це зробить та в подальшому оформить право власності на них. З лютого по липень 2008 року Потьомкіни передали йому 7 тис. дол. як оплату за земельну ділянку та почали будівництво будинку на цій ділянці. В грудні 2008 року ОСОБА_3 помер. Протягом 2009 року він отримав технічний паспорт на незавершене будівництво, а в 2014 році приватизував земельну ділянку, 7.07.2014 року отримав право власності на земельну ділянку та незавершене будівництво, на однак потерпілу ОСОБА_1 про це не повідомив. У вересні 2017 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельну ділянку та незавершене будівництво будинку він продав ОСОБА_6 , навмисно приховавши те, що вони фактично належать потерпілій. Таким чином, він ввів в оману потерпілу, причинивши їй шкоду, яка оцінена в 753 756 грн.
Він повернув потерпілій 6 тис. дол. США. Має намір повернути і інші гроші. В скоєному розкаюється та просить суворо його не карати, не позбавляти свободи.
Потерпіла ОСОБА_1 суду пояснила, що разом з покійним чоловіком хотіла придбати земельну ділянку для будівництво будинку. В лютому 2008 року вони домовились з обвинуваченим про купівлю земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачений запевнив , що оформить документи на землю, тому вони почали будівництво на цій ділянці, протягом декількох місяців вони з чоловіком передали йому 7 тис. дол. Наприкінці 2008 року чоловік помер. Будинок було збудовано на 41 %. Обвинувачений вводив її в оману щодо оформлення документів, потім говорив, що її не знає, затим вона побачила оголошення про продаж . У 2012 році вона звернулась до правоохоронних органів, заходів прийнято не було. Потім з`ясувалось, що обвинувачений у 2017 році продав земельну ділянку з незавершеним будівництвом іншим людям. Їй було спричинено збиток, обвинувачений відшкодував заподіяну шкоду частково, повернув 6 тис. дол. Не наполягає на суровому покаранні, вважає, що перебуваючи у місцях позбавлення волі, ОСОБА_2 не зможе відшкодувати шкоду…».
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно зі ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
При розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_2 цивільний позов не пред`являвся.
Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Вироком визначено розмір матеріальної шкоди, завданих відповідачем вчиненням кримінального правопорушення. Позивач у позові вказує, що станом на 01.04.2024 їй була спричинена та не відшкодована матеріальна шкода у розмірі 1 440 765,42 грн., з яких: 1 401 771,02 грн. (вартість домоволодіння з врахуванням індексу інфляції станом на 01.04.2024), 38 997,40 грн. (грошові кошти, якими заволодів ОСОБА_2 шахрайським шляхом).

Однак, суд не може погодитися з вказаним розрахунком та вважає, що розмір матеріальної шкоди має виходити з такого.

Вироком встановлено, що обвинувачений Ле ОСОБА_7 шляхом обману заволодів майном потерпілої ОСОБА_1 , а саме: грошовими коштами в розмірі 7 000 доларів США, а також правом на майно ОСОБА_1 - незавершеним будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , готовністю 41% вартістю станом на 30.08.2017 у сумі 753 856 грн. При цьому 6 000,00 доларів США було відшкодовано потерпілій під час досудового слідства.

Тобто матеріальна шкода має дорівнювати 753 856,00 грн. + 1 000,00 доларів США, що в еквіваленті станом на дату подання позову до суду становить 38 997,40 грн. = 792 853,40 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач після набрання вироком законної сили (22.07.2021) у добровільному порядку матеріальну шкоду не виплатив, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України.

Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України.

Суд погоджується з наданим розрахунком, але частково, оскільки позивачем зроблено розрахунок, виходячи із суми 753 856 грн. 08 коп., що є не вірним, оскільки сума матеріальної шкоди, на яку має бути нарахована інфляційна складова дорівнює 792 853,40 грн. (753 856,00 грн. + 38 997,40 грн.).

Також позивач просить стягнути інфляційну складову за період з 01.09.2017 по 01.04.2024.

Суд не погоджується з таким визначення періоду, так як 22 липня 2021 року обвинувальний вирок набрав законної сили, під час судового слідства позивачем не заявлялося цивільний позов у кримінальному провадженні. Тому, на думку суду, період має бути визначений з 23.07.2021.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Пунктами 18, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, інфляційні втрати за ч. 2 ст.625 ЦК України з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) грошового зобов`язання не підлягають стягненню на період дії військового стану.

Отже, період, за який має бути стягнута інфляційна складова, з огляду на викладене, визначений судом з 23.07.2021 по 23.02.2022. Тому судом зроблено власний розрахунок.

У період з 23.07.2021 по 23.02.2022 індексація на суму 792 853,40 грн. становитиме: сукупний індекс інфляції 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 106,356%.

За період з 23.07.2021 по 23.02.2022 інфляційні нарахування: 792 853,40 грн. (сума боргу) ? 106,356% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 792 853,40 грн. (сума боргу) = 50 397,43 грн.

Інфляційні втрати за період з 23.07.2021 по 23.02.2022 становлять 50 397,43 грн.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та відповідно про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, у загальній сумі 843 250,83 грн., яка складається з: матеріальної шкоди в сумі 792 853,40 грн., інфляційних втрат за період з 23.07.2021 по 23.02.2022 у сумі 50 397,43 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, суд виходить з такого.

Згідно із ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням (пошкодженням) її майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Судом встановлено, що позивачу винними діями відповідача було завдано моральної шкоди, за таких обставин, відповідальність за завдану моральну шкоду є доведеною. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грошовими коштами.

Як визначено ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала шкоди, з урахуванням інших обставин, що мають значення для справи.

На підставі викладеного, та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде співмірним із спричиненою позивачу моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача.

Представник позивача адвокат Мотрук Р.В. заявив вимогу щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Щодо вимоги про стягнення правової допомоги.

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 3 статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (пункти 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Представником позивача адвокатом Мотруком Р.В. заявлено вимогу про відшкодування судових витрат у розмірі 77 994,42 грн. та в якості доказів понесених витрат на правничу допомогу надано лише Договір № б/н про надання юридичних послуг від 05.01.2024, також додано ордер та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Треба зауважити, що п. 3.1. Договору № б/н про надання юридичних послуг від 05.01.2024 визначено, що за надання і виконання послуг, Замовник сплачує Виконавцю грошові кошти за домовленістю сторін.

Натомість представниками позивача ані адвокатом Мотруком Р.В., ані адвокатом Тімофєєвим А.С. не надано докази понесення витрат на правову допомогу та не надано акту виконаних робіт, який би обґрунтовував заявлений адвокатом Мотруком Р.В. розмір витрат на правову допомогу. Відсутність документального підтвердження фактично понесених витрат на правову (правничу) допомогу (квитанція, платіжне доручення, тощо), а також акту виконаних робіт, відповідно до вищезазначених позицій Великої Палати Верховного Суду є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування такої витрати.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу.

Щодо про стягнення судового збору.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки позивач при зверненні до суду із позовними вимогами була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальній сумі 9 643,70 грн., яка складається з судового збору за вимогу про стягнення матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, у сумі 8 432,50 грн. (1% ціни позову) та судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, у сумі 1 211,00 грн. (стандартна ставка).

На підставі викладеного та керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 81, 82, 89,141, 247, 263-265, 280-284, 288, 354-355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 ) матеріальну шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення, у загальній сумі 843 250 (вісімсот сорок три тисячі двісті п`ятдесят) гривень 83 копійки, яка складається з: матеріальної шкоди в сумі 792 853 (сімсот дев`яносто дві тисячі вісімсот п`ятдесят три) гривні 40 копійок, інфляційних втрат за період з 23.07.2021 по 23.02.2022 у сумі 50 397 (п`ятдесят тисяч триста дев`яносто сім) гривень 43 копійки; моральну шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення, у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 9 643 (дев`ять тисяч шістсот сорок три) гривні 70 копійок.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 31 липня 2024 р.

Суддя Д.М. Ніколенко