Справа № 333/5980/23
Провадження № 2/333/441/24
рішення

Іменем України

09 липня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Пантюх Ю.О.,

представника позивача адвоката Філатової Н.А., представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Загрія Н.Ю., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шоніної О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в режимі відеоконференції, цивільну справу № 333/5980/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації обтяжень (іпотеки, заборони), -

В С Т А Н О В И В:

21.07.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ТОВ «ФК «Форінт» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації обтяжень (іпотеки, заборони)

Позов обґрунтований таким. 19.01.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 010/02-2/21, відповідно до умов якого останньому надано кредит, із урахуванням всіх внесених змін. 13.05.2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено Генеральну кредитну угоду № 010/17-16/108, в рамках якої було укладено кредитний договір № 010/17-16/108 від 13.05.2008 року, за умовами якого надані кредитні кошти, із урахуванням всіх внесених змін. Банк свої обов`язки за вищеназваними договорами виконав в повному обсязі, а боржник порушив свої зобов`язання, внаслідок чого створилася заборгованість. 19.07.2012 року банком направлена вимога про погашення заборгованості від 20.06.2012 року за вих. № С08-120-1/18-23 на адресу позичальника. 20 та 21 вересня 2012 року банк звернувся до суду з позовами (від 18.09.2012 року за вих. № С08-20-1/18-33 та за вих. № С08-120-1/18-34) про стягнення заборгованості за кредитними договорами ОСОБА_3 30.09.2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя прийнято рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/02-2/21 від 19.01.2007 року у загальному розмірі 2 523 667 грн. 47 коп. 20.06.2017 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя прийнято рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/17-16/108/1 від 13.05.2008 року у загальному розмірі 2 483 538 грн. 30 коп. З метою виконання вказаних рішень суду стягувачу були видані виконавчі документи про стягнення заборгованості (виконавчий лист № 2/331/10/14, виданий 11.06.2016 року, та виконавчий лист № 0806/6926/2012, виданий 29.08.2017 року).

11.04.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено договір, за яким АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги за вище вказаними договорами, за якими боржником (позичальником) є ОСОБА_3 29.05.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя № 6/331/153/2018, справа № 0808/9077/2012, змінено стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Форінт», зокрема, у виконавчому провадженні відносно боржника ОСОБА_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2/331/10/14 від 11.06.2016 року, виданого на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2014 року по цивільній справі № 2/331/10/14. 31.07.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя № 6/331/154/2018, справа № 0808/6926/12, змінено стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника ТОВ «ФК «Форінт», зокрема, у виконавчому листі № 0806/6926/2012 від 29.08.2017 року, виданого на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 0808/6926/2012. Вказані виконавчі документи неодноразово перебували на примусовому виконанні у органах ДВС. На сьогоднішній день виконавчі документи про стягнення заборгованості перебувають на виконанні у ВПВР УЗПВР у Запорізькій області Південного МУМЮ (м. Одеса) (15.03.2016 року постановою відкрито виконавче провадження № 50438777, на підставі виконавчого листа № 2/331/10/14 від 11.06.2016 року) та у приватного виконавця Проценка Д.Ю. (05.12.2019 року постановою відкрито виконавче провадження № 60814936, на підставі виконавчого листа № 0806/6926/2012 від 29.08.2017). Вказані зобов`язання ОСОБА_3 на сьогоднішній день так і не виконані. 23.08.2022 року ТОВ «ФК «Форінт» (кредитору/стягувачу) під час отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стало відомо, що ОСОБА_3 (боржник) 08.08.2012 року передав в іпотеку ОСОБА_2 нерухоме майно нежиле приміщення, І та II поверху (літ А-9), заг. площ. 153,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 12684842, в забезпечення основного зобов`язання у розмірі 200 000,00 грн., зі строком виконання 08.09.2012 року. В подальшому, 09.11.2012 року було здійснено реєстрацію права власності на майно за ОСОБА_2 , на підставі договору іпотеки від 08.08.2012 року. 17.03.2021 року Міністерство юстиції України на своєму офіційному сайті надало роз`яснення щодо порядку отримання доступу адвокатами України до реєстру речових прав на нерухоме майно. У Реєстрі речових прав на нерухоме майно, в порядку доступу адвокату вдалося отримати копії документів з реєстраційної справи по вказаному нерухомому об`єкту. Тому, 23.08.2022 року представником ТОВ «ФК «Форінт» адвокатом Філатовою Н.А. на адресу приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В. був скерований адвокатський запит з проханням надати належним чином засвідчену копію договору іпотеки від 08.08.2012 року, за реєстровим № 2604, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Нароха О.В., згідно з яким ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 в іпотеку нерухоме майно нежиле приміщення, І та II поверху (літ А-9), заг. площ. 153, 3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з листом від 29.08.2022 року за вих. № 31/01-16 приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу Нароха О.В. відмовила у наданні запитуваної інформації посилаючись на те, що адвокат не входить до переліку осіб, щодо яких розкривається нотаріальна таємниця. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 10.07.2023 року щодо нерухомого майна нежиле приміщення, І та II поверху (літ А-9), заг. площ. 153,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , наразі власником майна є ОСОБА_2 , на підставі договору іпотеки від 08.08.2012 року, за реєстровим № 2604, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., також наявні записи про обтяження (іпотека, реєстраційний номер обтяження 12843871, зареєстрована 08.08.2012 15:21:26; заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 12843945, зареєстрована 08.08.2012 15:27:18). ТОВ «ФК «Форінт» не є стороною оспорюваного правочину, та жодним чином не могло довідатися щодо передачі такого майна в іпотеку іншій особі та реєстрації права власності на належне майно боржнику за відповідачем ОСОБА_2 . Тобто, позивач до 23.08.2022 року не знав і не міг знати про факт порушення його прав, що свідчить про подання даного позову в межах встановленого законом строку позовної давності.

Майже через один місяць, як банком була скерована вимога від 20.06.2012 року за вих. № С08-120/18-23 на адресу ОСОБА_3 (позичальника/боржника), 08.08.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_3 (Іпотекодавець) передав в іпотеку ОСОБА_2 (Іпотекодержателю) нерухоме майно нежиле приміщення, І та ІІ поверху (літ А-9), заг. площ. 153, 3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 . Майже одразу, зі спливом 3-х місяців, ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності належного ОСОБА_3 , на підставі вказаного договору іпотеки. Тобто, дії відповідача ОСОБА_3 (боржника) вочевидь с недобросовісними, оскільки передання нерухомого майна в іпотеку іншій особі, при наявності значних боргових зобов`язань, понад 5 млн. грн., свідчить про вчинення дій на шкоду кредитора, виключно з однією метою уникнути звернення стягнення на таке майно (уникнення сплати боргу), позбавивши можливості кредитора частково задовольнити свої вимоги за рахунок такого майна. Отже, з моменту наявності невиконаних зобов`язань (прострочки), а саме з червня 2012 року по сьогоднішній день, кожний правочин вчинений боржником ( ОСОБА_3 ) на шкоду кредитора (ТОВ «ФК «Форінт») набуває ознак фраудаторного правочину. Розуміючи, що у разі не передання майна в іпотеку іншій особі, на таке майно буде стягнення в рахунок часткового погашення значних боргових зобов`язань, загальний розмір яких складав понад 5 млн. грн., з метою ухилення від виконання простроченого зобов`язання, ОСОБА_3 здійснив свідомо передання належного майна в іпотеку на користь іншої особи, який майже одразу зареєстрував за собою право власності на таке майно. Тобто, договір іпотеки, яким передано в іпотеку ОСОБА_2 належного нерухомого майна ОСОБА_3 є фраудаторним, вчиненим на шкоду кредитора з метою недопущення звернення стягнення на таке майно (уникнення сплати боргу), підлягає визнанню недійсним. Визнання договору іпотеки недійсним тягне за собою недійсність/незаконність всіх наступних дій, а саме, набуття (реєстрації) ОСОБА_2 право власності на іпотечне майно, згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку», а також скасування державної реєстрації права власності за відповідачем ОСОБА_2 та скасування державної реєстрації обтяжень (іпотеки, заборони).

Просить суд:

?визнати недійсним договір іпотеки від 08.08.2012 року, укладений між ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., за реєстровим № 2604, яким передано в іпотеку ОСОБА_2 нерухоме майно нежиле приміщення, І та II поверху (літ А-9), заг. площ. 153, 3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний майна: 12684842;

?скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на нежиле приміщення, І та II поверху (літ А-9), заг. площ. 153, 3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна: 12684842, за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

?скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію: обтяження (тип обтяження: іпотека; реєстраційний номер обтяження: 12843871; зареєстровано: 08.08.2012 15:21:26, реєстратором: приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., на підставі договору іпотеки від 08.08.2012 року, укладеного ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., за реєстровим № 2604, Об`єкт обтяження: нежиле приміщення, І та II поверху (літ А-9), адреса: АДРЕСА_2 , номер РПВН: 12684842); обтяження (тип обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження 12843945; зареєстровано: 08.08.2012 15:27:18, реєстратором: приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., на підставі договору іпотеки від 08.08.2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., за реєстровим № 2604; обтяження: нежиле приміщення, І та II поверху (літ А-9), адреса: АДРЕСА_2 , номер РПВН: 12684842)

? стягнути із відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено та передано в провадження судді Кулик В.Б.

Ухвалою судді від 21.07.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

01.09.2023 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Загрія Н.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Форінт» про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації обтяжень (іпотеки, заборони) відмовити в повному обсязі. Також, від представника даного відповідача того ж дня надійшло клопотання про застосування строків позовної давності. Стислий зміст заперечень. Як вбачається з матеріалів позовної заяви оспорюваний договір було укладено між відповідачами 08.08.2012 року. Відповідно до п. 1 Договору іпотеки від 08.08.2012 року цей Договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя (відповідача ОСОБА_2 ), що випливає з Договору про позику грошей від 08.08.2012 року укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем (відповідачем ОСОБА_3 ) (а також додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Договору?позики грошей, за умовами якого Іпотекодавець зобов`язаний до 08.09.2012 року включно повернути Іпотекодержателю гроші у розмірі 200 000,00 грн., а також можливі збитки у розмірі, у випадках та умовах, передбачених Договором позики за цим Договором. Пунктами 2, 3 Договору іпотеки від 08.08.2012 року передбачено, що повернення вищеназваної суми має бути здійснено у м. Запоріжжі у термін до 08.09.2012 року включно. Відповідно до даного Договору Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотекодавцем своїх зобов`язань за Договором позики та за цим Договором іпотеки отримати задоволення за рахунок майна, переданого в іпотеку. Позивач став кредитором відповідача ОСОБА_3 лише у 2018 році, після заміни «Райффазен Банк Аваль» на ТОВ «ФК «Форінт», ухвалами Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2018 року та від 31.07.2018 року, на підставі укладеного договору 11.04.2018 року портфельного відступлення права вимоги. Отже, на момент укладення оспорюваного правочину позивач не був кредитором відповідача ОСОБА_3 , а тому має довести яким чином дії щодо укладання правочину у 2012 році порушує його право, зокрема, право вимоги, яке виникло лише в 2018 році. Матеріали позовної заяви та додатки до неї таких доказів не містять.

Відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (при цьому доведенню підлягає факт, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилився таким чином її сплатити). Позивач на підтвердження обставин наявності заборгованості у відповідача ОСОБА_3 надає до заяви копію вимоги ЗОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 20.06.2012 року про погашення заборгованості по кредитним договорам: № 010/02-2/21 від 19.01.2007 року та № 010/17-16/108/1 від 13.05.2008 року, копії позовних заяв про стягнення заборгованості за кредитними договорами, які відповідно до позначки зареєстровані в суді 21.09.2012 року, а рішення з розгляду зазначених позовних заяв датовані 30.09.2014 року (заочне) та 20.06.2017 року. Отже, укладення оспорюваного договору відбулось значно раніше, ніж було пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Щодо вимоги ЗОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 20.06.2012 року про погашення заборгованості по договорам: № 010/02-2/21 від 19.01.2007 року та № 010/17-16/108/1 від 13.05.2008 року слід звернути увагу, що позивачем не надано доказів про отримання відповідачем ОСОБА_3 вимоги, а тому не можливо стверджувати, що на момент укладення оспорюваного 08.08.2012 року відповідач ОСОБА_3 був достеменно обізнаний про наявну в нього заборгованість за кредитними договорами. Майно відчужено на підставі безвідплатного правочину або за договором, ціна за яким є заниженою. Метою оспорюваного договору не було відчуження майна (перехід права власності) на відповідача ОСОБА_2 , оспорюваний договір було укладено з метою забезпечення виконання договору позики. Ціна предмету іпотеки за оспорюваним правочином дорівнювала сумі договору позики 200 000,00 грн., що станом на день укладання договору становило 25 021 дол. США 90 центів. Відповідач ОСОБА_2 не є пов`язаною особою з відповідачем ОСОБА_3 та не є його родичем. Разом з тим, позивач приховує і не вказує на той факт, що кредитні договори де виникла заборгованість у відповідача ОСОБА_3 забезпечені іпотекою. Як вбачається з кредитного договору № 010/02-2/21 від 19.01.2007 року вказано предмет іпотеки нерухоме майно: будівля магазину літ. Б, загальна площею 97,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_4 , яка є дружиною відповідача ОСОБА_3 . Відповідно до умов Договору іпотеки № 010/02-2/21/2 від 20.01.2007 року, а саме п.п. 1 вказано, що цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 010/02-2/21, укладеного між Іпотекодержателем (ВАТ «Райффайзен та Боржником ( ОСОБА_3 ). Також, умовами кредитного договору № 010/17-16/108/1 від 13.05.2008 року, що є додатком 1 до Генеральної кредитної угоди № 010/17-16/108 від 13.05.2008 року, вказана іпотека: будівля магазину літ. А, загальною площею 90,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно з п. 1.1. Договору іпотеки № 010/17-16/108/2 від 13.05.2008 року цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з Генеральної кредитної угоди № 010/17-16/108 від 13.05.2008 року, укладеного між Іпотекодержателем (ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») та Боржником ( ОСОБА_3 ). Відповідно до даного Договору Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на умовах, визначених договором. В пункті 1.2 Договору іпотеки № 010/17-16/108/2 від 13.05.2008 року предметом іпотеки є нерухоме майно: будівля магазину літ. А, загальною площею 90,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того, вказані об`єкти нерухомості станом на зараз продовжують перебувати в іпотеці, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 344663283 від 30.08.2023 року, яка отримана представником відповідача ОСОБА_3 . Крім того, у відповідача ОСОБА_3 наявне інше нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 344520297 від 29.08.2023 року. Отже, відповідач ОСОБА_3 після укладення оспорюваного правочину не перестав бути платоспроможним, а зобов`язання за кредитними договорами є забезпеченими. Таким чином, на переконання сторони відповідача ОСОБА_3 , позивачем не доведено порушення ОСОБА_3 основних принципів цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності, ознак фраудаторності оспорюваного правочину не встановлено. Позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження того, що оспорюваний правочин є фраудаторним, тобто вчинений виключно на шкоду позивачу.

Щодо вимог про скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації обтяжень (іпотеки, заборони). Зазначає, що ці вимоги є похідними від позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки, тому задоволенню не підлягають. Просить у позові відмовити.

12.09.2023 року від директора ТОВ «ФК «Форінт» Васильєва О. надійшла відповідь на відзив відповідача ОСОБА_3 , де зазначено, що 11.04.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено договір, за яким АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимог за кредитними договорами № 010/02-2/21 від 19.01.2007 року та № 010/17-16/108/1 від 13.05.2008 року, де боржником є ОСОБА_3 . Тобто, з дати відступлення права вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» перестало бути кредитором щодо вказаних кредитних договорів, а ТОВ «ФК «Форінт» стало виключним та єдиним кредитором за зобов`язаннями ОСОБА_3 , які випливають з договорів та на момент переходу прав, зокрема права на звернення до суду з позовом щодо правочину вчиненого боржником на шкоду кредитора, як фраудаторного. Вважають безпідставними посилання ОСОБА_3 на необізнаність про наявність простроченої заборгованості станом на серпень 2012 року, який з жовтня 2011 року не виконував свої обов`язки та про які достеменно був обізнаний, із урахуванням особистого підписання договорів та додаткових угод до них. При цьому, вартість об`єкту нерухомості, який передано в іпотеку є суттєво заниженою. Крім того, відомості з Реєстру права власності на нерухоме майно у наданій довідці є неактуальними, а розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не містить жодної інформації про наявне зареєстроване майно за ОСОБА_3 . Зокрема, ОСОБА_3 з метою ухилення від виконання зобов`язань уклав наступні договори: договір дарування від 28.01.2014 року, за реєстровим № 226, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С. Відповідно до умов якого подаровано ОСОБА_5 (мати ОСОБА_3 ) гараж, заг. площ. 21,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 ; договір дарування від 28.01.2014 року, за реєстровим № 225, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С. Відповідно до умов якого подаровано ОСОБА_5 (мати ОСОБА_3 ) гараж, заг. площ. 29,4 кв.м. літ. А, за адресою: АДРЕСА_5 ; договір дарування від 28.01.2014 року, за реєстровим № 223, посвідчений нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С. Відповідно до умов якого подаровано ОСОБА_5 (мати ОСОБА_3 ) гараж, заг. площ. 22,4 кв.м з оглядовою ямою літ. А, за адресою: АДРЕСА_6 ; договір дарування від 28.01.2014 року, за реєстровим № 227, посвідчений нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С. Відповідно до умов якого подаровано ОСОБА_5 (мати ОСОБА_3 ) гараж, заг. площ. 22,2 кв.м з оглядовою ямою літ. А, за адресою: АДРЕСА_7 ; договір дарування від 31.03.2015 року, за реєстровим № 763, посвідчений нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С. Відповідно до умов якого подаровано ОСОБА_5 (мати ОСОБА_3 ) комплекс будівель та споруд, заг. площ. 698, літ. А, літ.А1 основні будівлі; літ. корпус; літ.В адміністративний корпус; літ.Д, літ.Г. навіси; літ.Ж вбиральня: паркани; № 3-хвіртка; № 2 ворота; № 6 вигрібна яма, за адресою: АДРЕСА_8 ; договір дарування від 30.07.2013 року, за реєстровим № 2653, посвідчений нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. Відповідно до умов якого подаровано ОСОБА_6 (батько ОСОБА_3 ) 1/10 складової частини житлового будинку «Ш», заг.площ.(кв.м): 69.4, житл. площ., за адресою: АДРЕСА_9 (площа ділянки 1606 кв.м.). Також, з рішень виконавчого комітету Запорізької міської ради № 499/21 від 23.11.2011 року, № 401/26 від 31.10.2012 року та № 479/5 від 21.12.2012 року, вбачається, що нерухоме майно належне ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_9 , перейшло у власність батьків боржника ОСОБА_3 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Окрім того, дружиною боржника постійно вчиняються дії щодо позбавлення ТОВ «ФК «Форінт» права на звернення стягнення на предмет іпотеки по чинному рішенню суду, які є обов`язковими для виконання, створюючі штучні спори.

26.09.2023 року від директора ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРІНТ» Васильєва О. надійшли заперечення на заяву відповідача ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності.

04.10.2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шоніної (Ящук) О.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить позовну заяву ТОВ «ФК «Форінт» про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації обтяжень (іпотеки, заборони) залишити без задоволення. Заперечення проти позову обґрунтовані таким. В позовній заяві на обґрунтування своїх вимог позивач стверджує, що договір іпотеки, яким передано в іпотеку ОСОБА_2 нерухоме майно належне ОСОБА_3 є фраудаторним, вчиненим на шкоду кредитора з метою недопущення стягнення на таке майно (уникнення сплати боргу), підлягає визнанню недійсним. Також позивач висловлює припущення, що «сторони оформлюючи оскаржуваний правочин мали на меті приховання іншого правочину договору купівлі-продажу». Так, як на момент укладення договору іпотеку з метою забезпечення зобов`язань ОСОБА_3 за Договором про позику грошей від 08.08.2012 року, так і на момент державної реєстрації (переоформлення права власності на предмет іпотеки) будь-яких заборон відчуження на об`єкт нерухомого майна не було. Відповідачу ОСОБА_2 на момент укладення договору позики та договору іпотеки не було відомо про будь-які інші грошові зобов`язання ОСОБА_3 перед третіми особами. Відсутність заборон відчуження на об`єкт нерухомого майна нотаріусом було перевірено за Витягом № 37281818 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 08.08.2012 року. Факт не перебування майна в іпотеці перевірено за витягом з Державного реєстру іпотек за № 37281852 від 08.08.2012 року, виданого приватним нотаріусом Нарохою О.В. (п. 6 Договору іпотеки). Переоформлення права власності на спірне нерухоме майно відбулось у рахунок погашення боргу ОСОБА_3 . З того моменту відповідач ОСОБА_2 провів ремонт об`єкту нерухомого майна та використовує його особисто протягом тривалого часу для здійснення підприємницької діяльності, податки сплачуються ним своєчасно і у повному обсязі. Доказів неправомірності іпотечного договору, укладеного відповідачами, стороною позивача не доведено. Жодна із сторін вказаного договору не оспорила їх умови в судовому порядку. Іпотечний договір не суперечить вимогам законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Позовні вимоги щодо відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з приводу іпотеки на об`єкт нерухомості задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимог про визнання недійсним договору іпотеки.

09.10.2023 року від директора ТОВ «ФК «Форінт» Васильєва О. надійшла відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 ТОВ «ФК «Форінт» звернувся до суду із позовом із способом захисту про визнання недійсним договору іпотеки, який укладений на шкоду кредитора, що може бути визнаний недійсним на підставі п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та ч. 3 ст. 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, як фраудаторного правочину, посилаючись на актуальну практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, де суд виснував, в тому числі про належність обраного способу захисту, відповідно до п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 13 ЦК України. ОСОБА_2 , якщо дійсно він не знав станом на 08.08.2012 року про значні не виконанні борги ОСОБА_3 перед іншим кредитором, не був позбавлений діяти добросовісно, належним чином перевірити (переконатися) чи має сторона правочину обсяг цивільної дієздатності, чи має сторона інші зобов`язання та обмеження. Діючи добросовісно, належним чином користуючись правами та обов`язками, ОСОБА_2 не був позбавлений можливості перевірити наявність таких зобов`язань ОСОБА_3 на момент вчинення оскаржуваного правочину, як до вчинення правочину так і у день вчинення, із урахуванням наявності такої інформації у державному реєстрі. Також, під час нотаріального посвідчення договору нотаріус не тільки перевіряє об`єкт нерухомого майна, а й сторін правочину. Окрім того, представником ОСОБА_2 не надано до суду оцінки визначення вартості майна, яка обов`язкова для набуття права власності іпотеко держателем,в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою суду від 10.10.2023 року підготовче провадження закрито, справу призначеного до судового розгляду, витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В. належним чином засвідчені копії документів, а саме: договору іпотеки від 08.08.2012 року, за реєстровим № 2604, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., згідно з яким ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 в іпотеку нерухоме майно нежиле приміщення, І та ІІ поверху (літ. А-9), заг.площ. 153,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ; заяви, повідомлення, свідоцтва, оцінки майна тощо,на підставі яких 09.11.2012 року було здійснено реєстрацію права власності на нерухоме майно нежиле приміщення, І та ІІ поверху (літ. А-9), заг.площ. 153,3кв.м., за ОСОБА_2 на підставі договору іпотеки від 08.08.2012 року,за реєстровим № 2604, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В.

19.03.2024 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В. на виконання вимог ухвали суду направила належним чином засвідчені копії документів.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Філатова Н.А. підтримала усі пояснення, надані до суду і викладені у відповідях на відзив. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Загрія Н.Ю. заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у відзові.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвоката Шоніна О.В. заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у відзові.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною третьою ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що 19.01.2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»

та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 010/02-2/21, на підставі даного договору позичальнику було надано кредит в сумі 150 000,00 доларів США, строком до 18.01.2017 року.

13.05.2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено Генеральну кредитну угоду № 010/17-16/108, відповідно до якої кредитор на підставі цієї угоди зобов`язався надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених в угоді та кредитних договорах, укладених в її рамках.

В межах Генеральної кредитної угоди між Банком та ОСОБА_3 13.05.2008 року укладено кредитний договір № 010/17-16/108/1, на підставі даного договору позичальнику було надано кредит в сумі 284 000 дол. США.

Як вбачається з кредитного договору № 010/02-2/21 від 19.01.2007 року предмет іпотеки нерухоме майно: будівля магазину літ.Б, загальна площею 97,3 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ) належить ОСОБА_4 , яка є дружиною ОСОБА_3 .

Відповідно до умов Договору іпотеки № 010/02-2/21/2 від 20.01.2007 року вказано, що цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 010/02-2/21, укладеного між Іпотекодержателем (ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») та Боржником ( ОСОБА_3 ).

Також, умовами кредитного договору № 010/17-16/108/1 від 13.05.2008 року, що є додатком 1 до Генеральної кредитної угоди № 010/17-16/108 від 13.05.2008 року вказана іпотека: будівля магазину літ. А, загальною площею 90,6 кв.м., що знаходиться АДРЕСА_3 .

Згідно з п. 1.1. Договору іпотеки № 010/17-16/108/2 від 13.05.2008 року цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з Генеральної кредитної угоди № 010/17-16/108 від 13.05.2008 року, укладеного між Іпотекодержателем (ВАТ «Райффайзен банк Аваль») та Боржником ( ОСОБА_3 ). Відповідно до даного Договору Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на умовах, визначених договором.

В пункті 1.2 Договору іпотеки № 010/17-16/108/2 від 13.05.2008 року предметом іпотеки є нерухоме майно: будівля магазину літ. А, загальною площею 90,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Судом встановлено, що заставне майно відповідно до договорів іпотек продовжує перебувати в іпотеці, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 344663283 від 30.08.2023 року, тобто ТОВ «ФК «Форінт» не реалізоване.

Дійсно, ТОВ «ФК «Форінт» має право як іпотекодержатель задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна, але це право іпотекодержателя, а не обов`язок, тому посилання адвоката відповідача ОСОБА_3 на той факт, що іпотечне майно не реалізоване, а даний позов передчасний суд не приймає до уваги.

19.07.2012 року банком направлена вимога про погашення заборгованості від 20.06.2012 року за вих. № С08-120-1/18-23 на адресу позичальника, даний факт підтверджено описом вкладення до цінного листа від 19.07.2012 року, поштове відділення 69035 та фіскальним чеком (т. 1, а.с. 6-8).

20 та 21 вересня 2012 року банк ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовами до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (від 18.09.2012 року за вих. № С08-20-1/18-33 та за вих. № С08-120-1/18-34) про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 010/02-2/21 від 19.01.2007 року та № 010/17-16/108/1 від 13.05.2008 року (т. 1, а.с. 9-13).

30.09.2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором №010/02-2/21 від 19.01.2007 року у загальному розмірі 2 523 667 грн. 47 коп. (т. 1, а.с. 14-15).

20.06.2017 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № 010/17-16/108/1 від 13.05.2008 року у загальному розмірі 2 483 538 грн. 30 коп. (т. 1, а.с. 16-17).

З метою виконання вказаних рішень суду стягувачу були видані виконавчі документи про стягнення заборгованості (виконавчий лист № 2/331/10/14, виданий 11.06.2016 року, та виконавчий лист № 0806/6926/2012, виданий 29.08.2017 року).

Вказані виконавчі документи неодноразово перебували на примусовому виконанні у органах ДВС. На сьогоднішній день виконавчі документи про стягнення заборгованості перебувають на виконанні у ВПВР УЗПВР у Запорізькій області Південного МУМЮ (м. Одеса) (15.03.2016 року постановою відкрито виконавче провадження № 50438777, на підставі виконавчого листа № 2/331/10/14 від 11.06.2016) та у приватного виконавця Проценка Д.Ю. (05.12.2019 року постановою відкрито виконавче провадження № 60814936, на підставі виконавчого листа № 0806/6926/2012 від 29.08.2017). Вказані зобов`язання ОСОБА_3 на сьогоднішній день так і не виконані (т.1, а.с. 22-29).

11.04.2018 року між AT «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено договір, за яким AT «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги за вище вказаними кредитними договорами, за яким боржником (позичальником) є ОСОБА_3

29.05.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя № 6/331/153/2018, справа № 0808/9077/2012, змінено стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Форінт», зокрема, у виконавчому провадженні відносно боржника ОСОБА_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2/331/10/14 від 11.06.2016 року, виданого на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2014 року по цивільній справі № 2/331/10/14 (т. 1, а.с. 18-19).

31.07.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя № 6/331/154/2018, справа № 0808/6926/12, змінено стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника ТОВ «ФК «Форінт», зокрема, у виконавчому листі № 0806/6926/2012 від 29.08.2017 року, виданого на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 0808/6926/2012 (т.1, а.с. 20-21).

08.08.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, сума позики складала 200 000,00 грн. строком до 08.09.2012 року (т. 2, а.с. 86).

В цей же день, 08.08.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_3 (Іпотекодавець) передав в іпотеку ОСОБА_2 (Іпотекодержателю) нерухоме майно нежиле приміщення, І та ІІ поверху (літ А-9), заг. площ. 153, 3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 (т. 2, а.с. 82-84).

Нотаріусом під час оформлення та посвідчення договорів було перевірено предмет іпотеки нерухоме майно нежиле приміщення, І та ІІ поверху (літ А-9), заг. площ. 153, 3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , яке в обтяженні не перебувало.

09.11.2012 року ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на належне ОСОБА_3 нерухоме майно нежиле приміщення, І та ІІ поверху (літ А-9), заг. площ. 153, 3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі вказаного договору іпотеки від 08.08.2012 року.

У подальшому ОСОБА_3 було укладено наступні договори: договір дарування від 28.01.2014 року, за реєстровим № 226, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С. Відповідно до умов якого подаровано ОСОБА_5 (мати ОСОБА_3 ) гараж, заг. площ. 21,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 ; договір дарування від 28.01.2014 року, за реєстровим № 225, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С. Відповідно до умов якого подаровано ОСОБА_5 (мати ОСОБА_3 ) гараж, заг. площ. 29,4 кв.м. літ. А, за адресою: АДРЕСА_5 ; договір дарування від 28.01.2014 року, за реєстровим № 223, посвідчений нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С. Відповідно до умов якого подаровано ОСОБА_5 (мати ОСОБА_3 ) гараж, заг. площ. 22,4 кв.м з оглядовою ямою літ. А, за адресою: АДРЕСА_6 ; договір дарування від 28.01.2014 року, за реєстровим № 227, посвідчений нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С. Відповідно до умов якого подаровано ОСОБА_5 (мати ОСОБА_3 ) гараж, заг. площ. 22,2 кв.м з оглядовою ямою літ. А, за адресою: АДРЕСА_7 ; договір дарування від 31.03.2015 року, за реєстровим № 763, посвідчений нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С. Відповідно до умов якого подаровано ОСОБА_5 (мати ОСОБА_3 ) комплекс будівель та споруд, заг. площ. 698, літ. А, літ.А1 основні будівлі; літ. корпус; літ.В адміністративний корпус; літ.Д, літ.Г. навіси; літ.Ж вбиральня: паркани; № 3 хвіртка; № 2 ворота; № 6 вигрібна яма, за адресою: АДРЕСА_8 ; договір дарування від 30.07.2013 року, за реєстровим № 2653, посвідчений нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. Відповідно до умов якого подаровано ОСОБА_6 (батько ОСОБА_3 ) 1/10 складової частини житлового будинку «Ш», заг.площ. (кв.м): 69.4, житл. площ, за адресою: АДРЕСА_9 (площа ділянки 1606 кв.м.). Також, з рішень виконавчого комітету Запорізької міської ради № 499/21 від 23.11.2011 року, № 401/26 від 31.10.2012 року та № 479/5 від 21.12.2012 року, вбачається, що нерухоме майно належне ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_9 , перейшло у власність батьків боржника ОСОБА_3 ОСОБА_5 , ОСОБА_6

Дійсно у період з жовтня 2012 року по квітень 2015 року ОСОБА_3 було укладено велику кількість договорів, за якими останній лише відчужував майно, проте зазначено майно не є предметом даного спору, окрім цього, це свідчить про те, що на момент укладення спірного іпотечного договору ОСОБА_3 мав велику кількість нерухомого майна у власності.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами другою та третьою ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У частині першій ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Договори, направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України) є недійсними.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що погоджується з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) та зазначає, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 2 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України.

При цьому, у своїй Постанові від 01.04.2020 року у справі № 182/2214/16-ц Верховним Судом зроблено висновок про те, що не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір позики, забезпечений іпотекою) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або унеможливлення виконання судового рішення.

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються в певних сферах, (зокрема, у сфері банкрутства (попередньо ст. 20 Закону України від 14.05.1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом», нині ст. 42 Кодексу України з питань банкрутства); при неплатоспроможності банків (ст. 38 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»); у виконавчому провадженні (ч. 4 ст. 9 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»).

Водночас будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

Обов`язок доведення відповідних обставин покладається на позивача.

Так, звертаючись до суду з позовом про визнання договору іпотеки недійсним позивач посилався на фраудаторність вказаного правочину.

Крім того, для встановлення фраудаторності правочину основною обставиною, що підлягає доведенню позивачем та встановленню судом, є те, що внаслідок вчинення оспорюваного правочину боржник перестає бути платоспроможним.

У постанові Верховного Суду від 22.12.2021 року у справі № 370/2489/20 (провадження № 61-9618св21) зроблено висновок про те, що за умови встановлення факту наявності у боржника іншого майна, за рахунок якого кредитор не позбавлений можливості задовольнити свої вимоги, не можна стверджувати, що його права порушені укладенням угод про відчуження майна, що не матимуть наслідком неплатоспроможність боржника.

Позивач не обґрунтовував позов тим, що у боржника ОСОБА_3 немає іншого вартісного нерухомого чи рухомого майна, за рахунок якого позивач мав би змогу повністю задовольнити свої вимоги до боржника у разі невиконання ним боргового зобов`язання, а напроти зазначив, що ОСОБА_3 у період з 2013 роки по 2015 роки дарував майно своїм рідним, тобто на момент укладення спірного договору іпотеки ОСОБА_3 навпаки був платоспроможним. Тож позивач не довів, що внаслідок вчинення оспорюваного договору ОСОБА_3 став неплатоспроможним.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Наведені висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18 та від 20.05.2020 року у справі № 922/1903/18.

У постанові від 01.04.2020 року у справі № 182/2214/16-ц Верховним Судом зроблено висновок, що не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом.

Суд звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16-ц про те, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 03.03.2020 року у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 року у справі № 904/7905/16, від 04.08.2020 року у справі № 04/14-10/5026/2337/2011.

Критеріями, для кваліфікації договору як фраудаторного є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Аналогічний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17 та від 14.07.2020 року у справі № 754/2450/18.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 мав кредитні зобов`язання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», які не виконував належним чином. Дійсно на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . банком була направлена досудова вимога, проте підтвердження того, що вони її отримали матеріали справи не містять, квитанція «Укрпошта» через трекінг перевірити неможливо, так як вона нечитабельна. Позови подано до суду 20 та 21 вересня 2012 року, проте провадження відкрито лише 09.10.2012 року та 10.10.2012 року. Спірний договір іпотеки укладено 08.08.2012 року, тобто навіть до відкриття провадження у справах, і тим паче не під час розгляду справи чи після ухвалення рішення суду.

Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв добросовісно, не зловживав своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося не з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Виходячи з викладеного, основоположною підставою для визнання правочину фраудаторним є укладення особою правочину з відчуження належного їй майна після виникнення у цієї особи обов`язку зі сплати коштів.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 цієї Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Спірні правовідносини стосуються захисту прав нового кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, який був відчужений на користь третіх осіб у період відсутності в державних реєстрах запису про обтяження майна іпотекою.

Іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

За змістом ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року у справах «Rysovskyy v. Ukraine», заява № 29979/04; від 16.02.2017 року «Kryvenkyy v. Ukraine», заява № 43768/07).

Відповідно до частин першої та другої ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Отже, положеннями ч. 2 ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом.

Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 48/340).

Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (п 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 669/927/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 922/3537/17 сформульовано висновок, відповідно до якого добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності у цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Подібний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 року у справі № 610/1030/18).

Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики у постанові від 15.06.2021 року у справі № 922/2416/17 конкретизувала висновки і зазначила, що за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню. При вирішенні таких спорів потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

Згідно з частинами першою-четвертою ст. 12, частинами першою п`ятою, шостою ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Судом встановлено, що спірне іпотечне майно було зареєстровано за ОСОБА_2 у 2012 році за час відсутності відомостей про його обтяження іпотекою у відповідних державних реєстрах.

Суд, врахувавши правові висновки Великої Палати Верховного Суду, надає правову оцінку обставинам відчуження спірного нерухомого майна на користь відповідача, зокрема відсутності у 2012 році в державних реєстрах відомостей про обтяження майна іпотекою, а також наявності обставин, які б свідчили про усвідомлення відповідачем факту придбання саме іпотечного майна, дійшов загалом правильного висновку про недоведеність позивачем факту недобросовісності дій відповідача при набутті права власності на нерухоме майно та наявності підстав для втручання в його право власності у спосіб, заявлений позивачем.

ОСОБА_2 набув право власності на спірний об`єкт нерухомості у 2012 році за відсутності відповідних відомостей у державних реєстрах про обтяження його іпотекою, безперешкодно користується ним і отримує прибуток. Обставин, які могли б свідчити про недобросовісність дій відповідача ОСОБА_2 судом не встановлено та позивачем не зазначено.

Оскільки позивач не надав до суду доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_3 відчуживши належне йому нерухоме майно за спірним договором іпотеки, став неплатоспроможним, діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника, судом не встановлено підстав для задоволення позову, так як доказів на підтвердження недійсності оспорюваного договору, зокрема наявності ознак фраудаторного правочину, позивач не надав.

Що стосується строків позовної давності, то суд вважає, що у даній справі підстави для застосування строку позовної давності відсутні, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач ТОВ ФК «Форінт» 11.04.2018 року набув право вимоги за кредитними договорами, укладеними між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 .

Наявність виконавчих проваджень сама по собі не свідчить про те, що ТОВ ФК «Форінт» знало чи об`єктивно могло дізнатись про укладення спірного договору іпотеки раніше, ніж 23.08.2022 року, коли адвокат Філатова Н.А. з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізналась про його укладення.

Оскільки позивач не був стороною укладеного спірного договору, не знав та об`єктивно не міг дізнатись про його існування, суд вважає, що, в даному випадку, строки позовної давності не пропущені.

Твердження представника відповідача ОСОБА_3 , що виконавець має доступ до реєстру прав власності на нерухоме майно ще з 2016 року, не свідчить про те, що саме про укладення договору іпотеки позивачу стало відомо з моменту відкриття таких виконавчих проваджень.

За викладених обставин, суд вважає, що строк звернення до суду за захистом свого порушеного права позивачем не пропущено.

Щодо вимоги позову про скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на нежиле приміщення, І та II поверху (літ А-9), заг. площ. 153, 3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна: 12684842, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Як передбачено ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Таким чином зазначеною нормою Закону передбачено повернення у стан, що існував до відповідної державної реєстрації права власності. Окрім того, зазначена вимога є похідною, а так як первісна вимога щодо визнання недійсним договору іпотеки задоволенню не підлягає, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підстав для відшкодування судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 19, 78-81, 89, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 13, 15, 16, 202, 203, 717-722ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації обтяжень (іпотеки, заборони) залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик