Справа № 183/574/24
№ 2/183/1607/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 серпня 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Аніськової А.В.,
розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Товариство з обмеженою відповідальністю Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова-кредитний супермаркет (надалі - ТОВ «Фінансова-кредитний супермаркет») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 276 16,65 грн.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Фінансова-кредитний супермаркет» зазначив, що 02.10.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова-кредитний супермаркет» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 1442168, за яким позивач надав відповідачу позику у сумі 5 000,00 грн. на умовах повернення, строковості, платності зі сплатною процентів за користування позикою 0,01 відсоток річних від суми позики строком до 16.10.2017 року на 15 днів та зі сплатою комісії.
На виконання вимог законодавства про електронну комерцію, на підтвердження факту укладання письмового правочину в електронній формі договір позики № 1442168 від 02.10.2017 року був підписаний електронним цифровим підписом позивача 02.10.2017 року, акцептовано відповідачем 02.10.2017 року шляхом підписання електронним підписом, одноразовим ідентифікатором.
Грошові кошти були перераховані на картковий рахунок відповідача в сумі 5 000,00 грн.
Позивач зазначає, що відповідач порушив умови Договору позики, а саме не здійснив повернення позики відповідно до умов договору зі сплатою процентів за його користування та інших платежів, через що станом на 01.10.2023 року загальна сума заборгованості становить 279 616,65 грн., що складається з:
-5 000,00 грн. заборгованість за кредитом,
-189 972,95 грн. заборгованість по комісії,
-67 155,68 грн. заборгованість по рахунку інфляції,
-17 488,03 грн. заборгованість за 3% річних.
Позивач також зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з вимогами, які відповідач ігнорував, через що позивач був змушений звернутися до суду.
Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с. ).
В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив про розгляд справи у його відсутність, одночасно позов підтримав, просить задовольнити позов у повному обсязі, стосовно винесення судом заочного рішення по справі не заперечував.
Відповідач відзив на позов не подав, у судове засідання не з`явився.
Суд у відповідності до приписів частин 6 статті 187 ЦПК України перевірив інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, повідомив про час, місце і розгляд справи належним чином, тобто шляхом направлення судових повісток, причина неявки суду не відома,
У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Тому згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
02.10.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова-кредитний супермаркет» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 1442168, за яким ТОВ «Фінансова-кредитний супермаркет» надав ОСОБА_1 позику у сумі 5 000,00 грн. на умовах повернення, строковості, платності зі сплатною процентів за користування позикою 0,01 відсоток річних від суми позики строком до 16.10.2017 року на 15 днів та зі сплатою комісії (а.с. ).
Відповідно до довідки ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» вих. № 4568-ВП від 03.02.2021 року, судом встановлено, що грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. були перераховані на картковий рахунок ОСОБА_1 (а.с. ).
Оскільки відповідач не виконував належним чином зобов`язання за Договором позики, за розрахунком позивача, станом на 01.10.2023 року, виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 279 616,65 грн., з яких:
- 5 000,00 грн. заборгованість за кредитом,
- 189 972,95 грн. заборгованість по комісії,
- 67 155,68 грн. заборгованість по рахунку інфляції,
- 17 488,03 грн. заборгованість за 3% річних.
Між тим, з поданим до суду розрахунком суд не погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Судом встановлено, що сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Також, приписами ст.12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Так, в силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.
Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання.
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про неналежне виконання ОСОБА_1 договірних зобов`язань, у зв`язку із чим в останнього виникла заборгованість по сплаті кредиту. Відповідачем наявність вказаної заборгованості не спростовано, як і не надано доказів її погашення.
Між тим, заявлена до стягнення сума заборгованості, зазначена у розрахунку в розмірі 279 616,65 грн., перевищує орієнтовану загальну вартість кредиту погоджену з відповідачем при укладенні Договору надання позики від 02.10.2017 року №1442168.
Суд зазначає, що згідно до умов Договору надання позики від 02.10.2017 року № 1442168, відповідно до яких відповідачу були видані кошти у розмірі 5 000,00 грн., з якими відповідач належним чином ознайомлений, передбачений строк користування кредитом у 15 днів.
Суд також прийняв до уваги Графік розрахунків до Договору позики № 1442168 від 02.10.2017 року, що містить розрахунок заборгованості загальної суми у 6 339,37 грн. із зазначенням терміну платежу в 15 днів.
Отже, аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог, а саме, про те, що з відповідача належить стягнути суму заборгованості, визначену умовами договору.
За підрахунками суду, не виходячи за межі позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» до стягнення підлягає сума заборгованості за кредитом у розмірі 5000 гривень, що становить заборгованість за тілом кредиту.
Вирішуючи позов в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 189972,95 гривень, суд звертає увагу на наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Закон «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, не передбачена жодним розділом укладеного договору, лише розділ 3 містить черговість погашення заборгованості, і у другу чергу підлягає сплаті нарахована, але не сплачена в строк комісія.
В свою чергу, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), у договорі не зазначено.
Таким чином, суду не надано доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які позивачем встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемним, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову в частині стягнення комісії у розмірі 189972,95 грн.
Вирішуючи позов в частині стягнення 3% річних та індексу інфляції, суд звертає увагу на наступне.
Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу індекс інфляції та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Також суд зазначає, що у ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що індекс інфляції та 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Тому при обрахунку індексу інфляції та 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.
Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 № 464/3790/16-ц.
Позивачем до суду подано розрахунок суми заборгованості за тілом кредиту, який не оспорюється відповідачем, відповідно до якого заборгованість з 02.10.2017 року по 30.09.2023 року становить 2790616,65 гривень, та складається з:
Між тим, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
При цьому індекс інфляції 3% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 р. N 2120-IX.
Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані положення набрали чинності 17.03.2022 року.
Офіс уповноваженого з прав людини Верховної Ради надав роз`яснення про особливості виконання зобов`язань за кредитом в умовах воєнного стану.
Законом № 2120 внесено зміни до ЦК України, а також до Закону №1734, які передбачають, що починаючи з 24 лютого 2022 року та у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за відповідним договором, до позичальника не можуть бути застосовані штрафні санкції за таке прострочення.
Відтак, громадяни не несуть відповідальність перед фінансовою (кредитною) установою, якщо прострочать зобов`язання за кредитом: - у випадку прострочення зобов`язань за кредитом не буде нараховано штрафні санкції, зокрема штраф, пеня та інші платежі, які вказані у кредитному договорі; - кредитор не має права підіймати процентну ставку за користування кредитом у випадку невиконання зобов`язань. За винятком, коли договір передбачає встановлення змінюваної процентної ставки; - всі штрафи, пені та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані з 24.02.2022 року за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, підлягають списанню.
З наданих банком розрахунків слідує, що нарахування втрат від інфляції та 3% річних позивачем проведено за період з 02.10.2017 року по 30.09.2023 року, тобто без урахування вказаних положень законодавства, у зв`язку із чим суд вважає за належне провести даний розрахунок самостійно.
Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, суд дійшов до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: інфляційні витрати за період з 02.10.2017 по лютий 2022 року у розмірі 3743,35 грн. та 3 % річних за цей же період у розмірі 809,59 гривень.
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 1449, 23 грн. (9552,94 гривні сума, що підлягає до стягнення * 4194,25 гривень сплачений судовий збір при подачі позову/ 276616,65 гривень ціна позову, що заявлена до стягнення).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» заборгованість за Договором позики № 1442168від 02.10.2017, що виникла станом 01.10.2023року, у розмірі 9552 гривні 94 копійки (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві гривні 94 копійки), що складається з тіла кредиту у розмірі 5000 гривень, інфляційні витрати за період з 02.10.2017 по лютий 2022 року у розмірі 3743,35 грн. та 3 % річних за цей же період у розмірі 809,59 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» судові витрати в розмірі 1449 гривень 23 копійки (одна тисяча чотириста сорок дев`ять гривень 23 копійки).
В іншій частині позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 , - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Реквізити сторін:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет», , адреса: вул. Лейпцизька, 16, м. Київ, 01015.

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Сорока О.В.