П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024року м. Київ

Справа №761/5015/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/9567/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Пономаренко Н.В. 17 жовтня 2023 року в м. Києві, повний текст рішення складений 14 лютого 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю та визнання спадкоємцем четвертої черги,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Київської міської ради, в якому просив встановити факт його постійного проживання однією сім`єю, більше п`яти років, а саме з серпня 2010 року із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати позивача спадкоємцем четвертої черги за законом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який за життя являвся власником кв. АДРЕСА_1 , і в якій проживав до смерті.

В 2010 році позивач познайомився із ОСОБА_2 через спільних знайомих та зважаючи, що ОСОБА_2 не мав родини, був одиноким і потребував поряд людину, яка буде допомагати і підтримувати його, позивач поселився у нього і з часом вони стали близькими людьми та проживали як брати, мали взаємні права та обов`язки, утримували квартиру, проводили ремонт, готували їжу, прибирали в квартирі, тощо.

З серпня 2010 року вони проживати разом за вищевказаною адресою, позивач працював в Києві і лише їздив до дружини у Вінницьку область.

В позові зазначено, що позивач та ОСОБА_2 почали вести спільне господарство, мали спільний бюджет щодо утримання квартири, купівлі продуктів харчування, ліків та речей першої необхідності. Факт спільного проживання підтверджується актом про фактичне проживання від 30 листопада 2022 року за підписом управителя КП Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Шевченківського району у м. Києві, а також показами свідків.

ОСОБА_1 також вказує, що в травні 2021 року за спільною згодою з ОСОБА_2 були проведені ремонтні роботи в квартирі, він також здійснював оплату за споживчі комунальні послуги, а сам ОСОБА_2 при укладанні декларації про вибір лікаря первинної медичної допомоги, як довірену особу вказав дані позивача, кожен раз при відвідування лікарів його супроводжував ОСОБА_1

18 листопада 2022 року позивач ОСОБА_1 протягом строку, визначеного чинним законодавством України, звернувся із заявою про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу №1110/2022, однак листом від 01 грудня 2022 року за вих.№7810/02-14 його було повідомлено державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори , що для отримання свідоцтва про спадщину йому необхідно звернутись до суду для встановлення факту родинних відносин або факту проживання зі спадкоємцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому у зв`язку із відмовою нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, посилаючись на норми ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1258, 1264 ЦК України, абз.1 ч.2, ч.4 ст.3 СК України, позивач і звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем четвертої черги - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено факт спільного сумісного проживання як члена сім`ї з ОСОБА_2 до його смерті, ці обставини не підтверджено належними та допустимими доказами, які беззаперечно свідчили про наявність чинників, що є характеризуючими ознаками сім'ї, тому відсутні підстави для задоволення вимог про встановлення факту постійного проживання позивача однією сім`єю, більше п`яти років, а саме з серпня 2010 року із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки не встановлено факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю останні п`ять років, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення похідних позовних вимог щодо визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом після померлого ОСОБА_2 .

Не погодився із зазначеним судовим рішенням позивач ОСОБА_1 , його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи. Позивач вказує на те, що судом першої інстанції не взято до уваги пояснення свідків у справі та належні письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, тобто не повно з`ясовано обставини справи, що є підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, засобами електронної пошти. /а.с.228-230/

В день судового засідання представником позивача через систему «Електронний суд» було подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано зайнятістю представника без надання відповідного підтвердження.

Відповідач причини неявки представника суду не повідомили.

Враховуючи, що сторони у справі були завчасно повідомлені про призначений розгляд справи, зайнятість представника позивача у такому разі не може бути визнана поважною причиною неявки в судове засідання. Тому, керуючись положеннями ч.1 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

В порядку ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційним судом встановлено, що при зверненні до суду з позовом позивачем була надана копія окремих сторінок паспорту громадянина України виданого Шевченківським РУ ГУ України в м. Києві 01 жовтня 2010 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на сторінці за штампом про зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 міститься серія паспорту НОМЕР_1 /а.с.12/.

Також позивачем була надана копія свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 видане 03 грудня 2001 року Шевченківською районною державною адміністрацією (Відділ приватизації житлового фонду), яке посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площе 45,82 кв.м. дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та члену її сім`ї ОСОБА_2 в рівних частках кожному, та копія технічного паспорту на цю квартиру /а.с.16-18/.

Матеріали справи містять: копію паспорту серії НОМЕР_4 виданого Шевченківським РУ ГУ України в м. Києві 02 листопада 2000 року на ім`я ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 25 серпня 1958 року на ім`я ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , де матір`ю визначена ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про смерть виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві 09 листопада 2008 року про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.14,15,19/.

Після смерті ОСОБА_2 , 1958 року народження, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою ОСОБА_1 від 01 грудня 2022 року Першою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №1110/2022 /а.с. 151-171/.

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 8 від 01 грудня 2022 року, сформованого при відкритті спадкової справи, вбачається наявність реєстрації актового запису № 15194 від 06 серпня 2022 року, орган державної реєстрації - Київський відділ державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), про смерть ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті не відома, без ознак насильницької смерті. Заявником визначений співробітник Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. У графі «Відомості про відмітки зроблені в актовому записі» зазначено наступне: «Паспорт не здано. Графи 5,10,9 у частині місце народження не заповнені у зв`язку з відсутністю даних. Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання не видано» /а.с.163-164/.

Перша Київська державна нотаріальна контора в листі № 7549/02-14 від 01 грудня 2022 року повідомила ОСОБА_1 про необхідність подання ряду документів, зокрема, документи, що підтверджують факт родинних відносин, оригінал свідоцтва про смерть, довідку про причину смерті, оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, при наявності - заповіт /а.с.24,170/.

В листі №780/02-17від 23 грудня 2022 року Перша Київська державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_1 що для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 необхідно звернутись до суду для встановлення факту родинних відносин або про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та надати до нотаріальної контори рішення суду, яке набрало законної сили /а.с.26,171/.

В декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-22М1-1ЕАО укладеної з лікарем-терапевтом КНП «ЦПМСД №3» Шевченківського району м. Києва Колісніченко В.І. на ОСОБА_2 вказано довірену особу - ОСОБА_1 /а.с.27/. Також матеріали справи містять копії медичних документів на ім`я ОСОБА_2 /а.с.28-33/.

Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Шевченківського району м. Києва в листі № 4654-683 від 25 липня 2023 року на запит суду надало інформацію, що в декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-22М1-1ЕАО укладеної з лікарем-терапевтом КНП «ЦПМСД №3» Шевченківського району м. Києва Колісніченко В.І. на ОСОБА_2 вказано довірену особу - ОСОБА_1 . Однак надати інформацію про супроводження ОСОБА_2 під час відвідування лікаря-терапевта довіреною особою ОСОБА_1 в період з січня 2021 року по червень 2022 року не мають можливості, оскільки медичною документацією не передбачено фіксування та збереження таких даних /а.с.188/.

Матеріали справи містять копію акту від 30 листопада 2022 року, складеного управителем Притульським О.І. , яким мешканці квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 засвідчили, що ОСОБА_1 проживав в кв. АДРЕСА_5 без реєстрації /а.с.20/.

З копії Переліку виконаних робіт, складеного ТОВ «БЕКСТЕЙН» 28 травня 28 травня 2021 року, вбачається здійснення замовлення будівельних робіт у квартирі АДРЕСА_1 , замовником яких є позивач ОСОБА_1 , вартість робіт визначена 3034,00 грн /а.с.21/. Товарний чек без номеру від 22 травня 2021 року свідчить про придбання певного сантехнічного обладнання /а.с.22/.

Також позивачем надані банківські документи про здійснення ОСОБА_2 оплати комунальних послуг та про здійснення позивачем в листопаді 2022 року оплати комунальних послуг у м. Києві /а.с.35-56/.

Позивачем ОСОБА_1 в договорі про надання правової допомоги від 19 листопада 2022 року вказано зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 /а.с.57/.

Судом першої інстанції наведений короткий опис показів допитаних свідків, з яких вбачається, що свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які були сусідами ОСОБА_2 , засвідчили що позивач жив в його квартирі з 2009 по 2010 роки.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Положеннями ч. 2,4 ст. 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до положень ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 також зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21

Якщо вимога про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В порядку ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З наведених обставин справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом позивач вказував на те, що він в 2010 році з дозволу ОСОБА_2 вселився в його квартиру для тимчасового проживання, між ними склались добрі відносини, позивач допомагав ОСОБА_2 , оскільки останній мав проблеми зі здоров`ям, а саме супроводжував до лікарів, замовив та оплатив ремонтні роботи у санвузлі, сплачував житлово-комунальні послуги. На думку позивача, вказані обставини свідчать про наявність взаємних прав і обов`язків між ними, що вони проживали разом як родина, тобто брати. Встановлення факту проживання однією сім`єю протягом останніх п`яти років необхідно позивачу для реалізації прав спадкоємця четвертої черги після смерті ОСОБА_2 .

На підтвердження заявлених позовних вимог щодо проживання однією сім`єю з померлим з 2010 року по час відкриття спадщини, позивач посилається на покази свідків. Суд першої інстанції критично оцінив повідомлені свідками обставини, так як вони не змогли беззаперечно підтвердити, що ОСОБА_1 проживав у ОСОБА_2 саме на правах члена його сім`ї, вказані свідки не повідомили суду жодних деталей щодо режиму спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , їх покази містили суперечності щодо оплатності надання права користування житлом ОСОБА_2 ОСОБА_9 . З вказаними висновками суду першої інстанції в повному обсязі погоджується і апеляційний суд. До того ж показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Зазначення у декларації про вибір лікаря ОСОБА_2 прізвища позивача як довіреної особи для повідомлення у разі настання екстреного випадку, не свідчить в повній мірі про наявність сімейних стосунків між вказаними особами і протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини, так як ця декларація була заповнена лише в квітні 2021 року.

Обставини ведення спільного господарства та наявності спільного бюджету ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підтверджені належними доказами. Так наявні докази проведених ремонтних робіт свідчать про їх разовий характер і не відображають особу, яка фактично придбала товар. Докази оплати комунальних послуг за життя ОСОБА_2 здійснені від його імені, а від імені позивача здійснені платежі не містять даних про об`єкт та вчинені вже після дати смерті ОСОБА_2 . До того ж сама по собі оплата комунальних послуг і фактичне користування спадковим майном не свідчать про правомірність його використання. А тому вказані докази не свідчать про наявність обставин ведення спільного господарства та спільного бюджету ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Таким чином надані позивачем докази не підтверджують факт його проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, наявності спільного бюджету з померлим, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, а свідчать лише про те, що позивач допомагав ОСОБА_2 у побутових питаннях.

Враховуючи відсутність доведення належними і допустимими доказами обставин проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відсутні і підстави для визнання позивача спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_2 .

Отже сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що вказані доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, та не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог та вимог апеляційної скарги, судові витрати понесені позивачем компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук