"10" липня 2024 р. Справа № 363/6883/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

10 липня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючої судді Шубочкіної Т.В., за участю секретаря судового засідання Воронюк А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 . В уточненій позовній заяві просить стягнути з останньої на його користь 4 107 000 грн. (111 000 доларів США).

В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що 07.09.2013 року він позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 111 000 доларів США, що підтверджується розпискою, згідно якої відповідач зобов`язується повернути борг до 10.09.2014 року. Пізніше остання під розписку зобов`язалась повернути борг до 01.08.2020 року. Однак, у зазначений термін ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконала. На неодноразові звернення до відповідача, кошти до теперішнього часу не повернула, а тому для захисту своїх прав позивач вимушений був звернутись в суд.

Ухвалою суду від 15.12.2023 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 20.01.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 23.04.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо постановлення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позов не подала, про поважність причин неможливості прибуття в судове засідання суд не повідомила. Тому суд у відповідності до статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

Згідно розписки, складеної 07.09.2013 року позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 111 000 (сто одинадцять тисяч) доларів США, що підтверджується розпискою, згідно якої відповідач зобов`язується повернути борг до 10.09.2014 року.

Також згідно розписки, складеної 24.07.2020 року відповідач ОСОБА_2 зобов`язалась повернути борг в сумі 111 000 (сто одинадцять тисяч) доларів США до 01.08.2020 року.

Відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів згідно розписки від 07.09.2013 року позивачу ОСОБА_1 не було повернуто, оригінал розписки знаходився у позивача та був доличений ним до матеріалів судової справи.

Отже, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 склалися договірні правовідносини зі взаємними правами та обов`язками на підставі договору позики грошових коштів.

Згідно статей 1046-1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07.11.2018 у справі №658/689/17, від 15.11.2018 у справі №361/5718/16-ц.

Окрім того суд зазначає, що статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 в справі № 761/12665/14-ц та постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №127/26830/16-ц.

Як передбачено статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Боргова розписка про отримання коштів підписана власноручно відповідачем, є документом, який виданий боржником кредитору, тобто позивачу, за договором позики, що підтверджує його укладення і умови цього договору, засвідчує отримання відповідачем від позивача певної грошової суми.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31.10.2018 в справі № 707/2606/16-ц.

Судом встановлено, що оригінали боргових розписок від 07.09.2013 та 24.07.2020 року на час розгляду справи в суді знаходився у позивача та доданий до матеріалів справи, що підтверджує те, що відповідач ОСОБА_2 не повернула позивачу ОСОБА_1 як станом на 01.08.2020 року, як зазначено у розписці, так і на час прийняття рішення по справі кошти у сумі 111 000 (сто одинадцять тисяч) доларів США.

Вищенаведене свідчить про невиконання відповідачем умов договору позики.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 111 000 (сто одинадцять тисяч) доларів США.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Враховуючи факт пред`явлення позову про стягнення грошової суми в еквіваленті до іноземної валюти, станом на день подачі позову (05.12.2023), тобто день пред`явлення вимоги про сплату боргу, дослідивши матеріали справи, зокрема, боргову розписку, суд знаходить правові підстави для часткового задоволення позову, а з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 111 000 (сто одинадцять тисяч) доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.12.2023 року (36,5383) складає 4 055 751 гривень 30 копійок.

Крім того, з урахуванням вимог ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 15 140 грн. 00 коп. судового збору.

Керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 279, 280 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 111 000 (сто одинадцять тисяч) доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.12.2023 року складає 4 055 751 (чотири мільйони п`ятдесят п`ять тисяч сімсот п`ятдесят одна)гривня 30 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн. 00 коп.

Копію даного рішення направити позивачу та відповідачу. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_2 , 20.01.1999 року, Мінським РУ ГУ МВС, РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.В. Шубочкіна