ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року

м. Київ

справа № 206/3045/23

провадження № 61-3852св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2023 року у складі судді Нестеренко Т. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Новікової Г. В., Гапонова А. В., Никифоряка Л. П.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ Кей-Колект») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»), про визнання права іпотекодержателя.

2. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору № 0 від 17 листопада 2006 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 , останній отримав споживчий кредит у розмірі 130 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 16 листопада 2027 року із сплатою відсотків у встановлених договором розмірах.

3. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 17 листопада 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 0/0/2/3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т. М. під реєстровим номером 3364, відповідно до якого відповідачем передано в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 243,0 кв. м, житловою 108,3 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

4. В цей же день приватним нотаріусом Кудрявцевою Т. М. у зв`язку з посвідченням договору іпотеки, реєстровий номер 3364, накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі майна на весь час його дії під реєстровим номером 45.

5. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору про надання споживчого кредиту щодо сплати заборгованості за кредитним договором № 0 ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості.

6. 12 грудня 2011 року між ТОВ «Кей Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір факторингу №1, на підставі якого право вимоги по кредитному договору № 0 від 17 листопада 2006 року перейшло до ТОВ «Кей Колект».

7. Крім того, між ТОВ «Кей Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 5207-5208 від 12 грудня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е. В., відповідно до якого право вимоги за договором іпотеки № 0/0/2/3 від 17 листопада 2006 року, реєстровий № 3364, перейшло від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей Колект», про що до Державного реєстру прав на нерухоме майно був внесений відповідний запис.

8. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року по справі № 436/6390/12 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17 листопада 2006 року у розмірі 1 228 480,28 грн.

9. 11 липня 2016 року на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30553754 від 20 липня 2016 року, прийнятого на підставі договору іпотеки № 0/0/2/3, серія та номер 3364, виданий 17 листопада 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т. М. до Державного реєстру прав на нерухоме майно був внесений запис № 15493723 про реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 243,0 кв. м, житловою 108,3 кв. м, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Чаплі, провулок Єловий, 2 за ТОВ «Кей-Колект».

10. Реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ «Кей-Колект» було проведено відповідно до статей 36-37 Закону України «Про іпотеку» як позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

11. В зв`язку з набуттям ТОВ «Кей-Колект» права власності на предмет іпотеки іпотека спірного нерухомого майна була припинена відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку», про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений відповідний запис.

12. Однак, 25 січня 2018 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 206/2349/17, що набрало законної сили 12 березня 2018 року, рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30553754 від 20 липня 2016 року визнано незаконним та скасовано.

13. Враховуючи наведене позивач просив суд визнати за товариством права іпотекодержателя за договором іпотеки №0/0/2/3 від 17 листопада 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т. М., реєстровий номер 3364, що укладений між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 5207-5208 від 12 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е. В., стосовно іпотечного майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 243,0 кв. м, житловою 108,3 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14).

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

14. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року позов задоволено.

15. Визнано за ТОВ «Кей-Колект» права іпотекодержателя за договором іпотеки від 17 листопада 2006 року №0/0/2/3, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т. М., реєстровий номер 3364, що укладений між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , щодо іпотечного майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 243,0 кв. м, житловою плщею 108,3 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14).

16. Вирішено питання щодо судових витрат.

17. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що запис про припинення іпотеки спірного майна був внесений до Державного реєстру речових прав в зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки на підставі Договору іпотеки № 0/0/2/3 від 17 листопада 2006 року. Разом із тим, оскільки рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д. М. від 20 липня 2016 року року про реєстрацію права власності на спірний будинок за ТОВ «Кей-Колект» скасовано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2018 року, тому передбачена статтею 17 Закону України «Про іпотеку» підстава для припинення іпотеки (набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки) відсутня. Крім того, ураховуючи, що зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ «Кей-Колект» за кредитним договором № 0 від 17 листопада 2006 року, на забезпечення якого укладено договір іпотеки вказаної нерухомості, не виконане, тому іпотека нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 243,0 кв .м, житловою 108,3 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає поновленню.

18. Також судами вказано, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

19. У березні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

20. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

21. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 липня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

22. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

23. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 370/522/16-ц, від 18 січня 2023 року у справі № 160/21195/21, від 16 лютого 2023 року у справі № 640/7964/21 та справі № 640/4426/22, від 23 березня 2023 року у справі № 761/28821/20, від 27 березня 2023 року у справі № 160/14362/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

24. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо відсутності підстав для застосування строку позовної давності, оскільки сам факт існування карантинних обмежень не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду, якщо такі обмеження об`єктивно не перешкоджали реалізувати своє право на звернення в строки, встановлені процесуальним законодавством України, без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.

25. Позивач посилався лише виключно на запровадження карантину, введення воєнного стану, проте не навів будь-яких доводів про те, що пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку із вказаними обставинами, на які він посилався.

26. Крім того, заявник також посилається на недоведеність переходу права вимоги за договором іпотеки до ТОВ «Кей-Колект».

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

27. У травні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від ТОВ «Кей-Колекс», у якому вказано, що судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28. 17 листопада 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 відповідно до якого ОСОБА_1 отримав споживчий кредит у розмірі 130 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 16 листопада 2027 року із сплатою відсотків у встановлених договором розмірах.

29. 17 листопада 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 0/0/2/3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т. М. під реєстровим номером 3364, відповідно до якого, відповідачем передано в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 243,0 кв. м, житловою 108,3 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

30. 12 грудня 2011 року між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір факторингу № 1, на підставі якого право вимоги по кредитному договору № 0 від 17 листопада 2006 року перейшло до ТОВ «Кей-Колект».

31. Між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 5207-5208 від 12 грудня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е. В., відповідно до якого право вимоги за договором іпотеки № 0/0/2/3 від 17 листопада 2006 року, реєстровий № 3364, перейшло від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей-Колект», про що до Державного реєстру прав на нерухоме майно був внесений відповідний запис.

32. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року по справі № 436/6390/12 позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17 листопада 2006 року у розмірі 1 228 480,28 грн. Вказане рішення 16 жовтня 2013 року набрало законної сили.

33. 11 липня 2016 року на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30553754 від 20 липня 2016 року, прийнятого на підставі договору іпотеки № 0/0/2/3, серія та номер 3364, виданого 17 листопада 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т. М., до Державного реєстру прав на нерухоме майно був внесений запис № 15493723 про реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 243,0 кв. м, житловою 108,3 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Кей-Колект».

34. 25 січня 2018 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 206/2349/17, що набрало законної сили 12 березня 2018 року, рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30553754, від 20 липня 2016 року визнано незаконним та скасовано. Разом з договором про надання споживчого кредиту представником позивача подано графік погашення кредиту.

Позиція Верховного Суду

35. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

36. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

37. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

38. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

39. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

40. З матеріалів касаційної скарги вбачається, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються лише в частині незастосування судами строку позовної давності, недоведеності переходу права вимоги за договором іпотеки до ТОВ «Кей-Колект», тому в іншій частині судові рішення не переглядаються.

41. Так, обґрунтовуючи клопотання про застосування строків позовної давності, представник відповідача посилався на те, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року у справі № 436/6390/12 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 17 листопада 2006 року у розмірі 1 228 480 грн.

13 червня 2014 року з метою виконання судового рішення було видано виконавчий лист по справі.

Вказував, що товариство, звертаючись із вказаним позовом, реалізувало своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України й, відповідно, змінило строк виконання зобов`язання та одночасно змінило момент початку строку позовної давності.

В подальшому 17 липня 2017 року на підставі рішення приватного нотаріуса до Державного реєстру прав на нерухоме майно було внесено запис № 15493723 про реєстрацію права власності за спірне нерухоме майно за ТОВ «Кей-Колект».

Підставою позову у справі, яка переглядається, товариство зазначило, що у зв`язку з набуттям товариством права власності на предмет іпотеки іпотека була припинена відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку», про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідний запис. Разом із тим, рішенням Самарського районного суду від 25 січня 2018 року у справі № 206/2349/17, яке набрало законної сили 12 березня 2018 року, рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 липня 2016 року визнано незаконним та скасовано.

Заявник посилається на те, що з моменту ухвалення 25 січня 2018 року рішення по справі № 206/2349/17, яке набрало законної сили 12 березня 2018 року, товариству стало відомо про порушення прав як іпотекодержателю, проте позивач звернувся до суду із вказаним позовом лише 06 липня 2023 року, тобто із порушення строків позовної давності.

Вказує, оскільки товариству було відомо про порушення його прав з 25 січня 2018 року, однак останнє в строки для звернення до суду з урахуванням трирічного строку позовної давності не звернулось, тому наведене є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

42. Колегія суддів не погоджується із доводами заявника та вважає за необхідне зазначити наступне.

43. Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

44. Відповідно до частин першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

45. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

46. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

47. За частиною п`ятою статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

48. Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (Розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-ІХ від 30 березня 2020 року).

49. Тлумачення зазначених норм свідчить про те, що запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 257 ЦК України. При цьому вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно.

50. Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21.

51. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

52. Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.

53. Заявник у касаційній скарзі посилається на норми ЦПК України та постанови Верховного Суду, в яких мова йде про обчислення процесуальних строків в тому числі й строків на оскарження судових рішень. Разом із тим, строк позовної давності не є процесуальним строком, позовна давність є інститутом матеріального права, а не процесуального права. Сплив позовної давності не є процесуальною перешкодою для звернення особи до суду за захистом свого права або інтересу. В той же час є підставою для відмови у задоволенні позову.

54. Крім того, за змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

55. Згідно із статтею 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

56. За змістом статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

57. Доказів виконання основного зобов`язання відповідачем матеріали справи не містять.

58. Як вказувалось вище, підставою звернення товариства до суду із вказаним позовом є те, що після набуття товариством права власності на предмет іпотеки іпотека була припинені на підставі статті 17 Закону України «Про іпотеку».

59. Разом із тим, рішенням Самарського районного суду від 25 січня 2018 року у справі № 206/2349/17, яке набрало законної сили 12 березня 2018 року, рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 липня 2016 року визнано незаконним та скасовано, тобто скасовано рішення про набуття товариством права власності на спірне нерухоме майно.

60. Враховуючи те, що відсутність запису про іпотеку в Державному реєстрі прав порушує права товариства, яке вважає себе іпотекодержателем, позбавляє останнього можливості звернути стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за основним зобов`язанням.

61. Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.6 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) дійшла висновку, що виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У такому випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек.

62. Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.8 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначила, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

63. Отже, наведене дає підстави дійти висновку, що при зверненні товариства до суду із вказаним позовом іпотека була чинною незалежно від наявності інформації щодо неї в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому посилання представника у касаційній скарзі на те, що товариство звернулось до суду із вказаним позовом з пропуском строків позовної давності, є хибними, оскільки правовідносини між сторонами не припинились та тривають, а задоволення позовних вимог про визнання права іпотекодержателя лише засвідчує факт наявності іпотеки, яка і так є чинною.

64. Також колегія суддів відхиляє посилання заявника на недоведеність переходу права вимоги за договором іпотеки до ТОВ «Кей-Колект», оскільки наведене спростовується матеріалами справи (а. с. 85-91) та обставинами, встановленими в рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2018 року у справі № 206/2349/17, які в силу частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в указаній справі.

65. Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

66. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

67. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

68. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович