ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

05 серпня 2024 року м. Чернівці Справа № 715/129/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Лисака І.Н., Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кам`янецька сільська рада Чернівецького району Чернівецької області,- про визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , жительку с. Кам`янка Чернівецького району Чернівецької області, недієздатною і призначено її опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , мешканця с. Валя Кузьмина Чернівецького району Чернівецької області, встановивши строк дії даного судового рішення - 2 (два) роки з часу набрання даним судовим рішенням законної сили.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду військова частина НОМЕР_1 як особа, яка не брала участі у справі, через свого представника оскаржила його, подавши апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В подальшому, ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 18 липня 2024 року визнано неповажними підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2024 року, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без руху. Надано строк для усунення вказаних у ній недоліків.

Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху направлена у встановленому законом порядку на зазначену апелянтом електронну адресу (електронний кабінет) та отримана як Військовою частиною № НОМЕР_1 , так і представником ОСОБА_3 19.07.2024 року о 0:55:32 год, що підтверджується відповідними довідками.

29.07.2024 року стороною апелянта направлено до суду апеляційної інстанції заяву про виправлення недоліків та обґрунтовано її наступним.

Причинами пропуску строку на апеляційне оскарження наведеного рішення пропонує ряд інших, зокрема що:

Провадження №22-ц/822/736/24

- весь особовий склад Військової частини НОМЕР_1 з 27.06.2022 року перебуває у Запорізькій області на виконанні бойового завдання, утримуючи смугу відповідальності бригади у 2022 році до 80 км, а у 2024 - до 15 км, при цьому втрати особового складу (як безповоротні, так і санітарні) поповнюються не через відведення військової частини з бойових позицій на ротацію та відновлення, а прямо на полі бою, шляхом «вкидування» нового поповнення з тих, кого вдалося мобілізувати, а юридичний підрозділ при цьому завантажений в режимі «24/7» опрацюванням службових розслідувань та рапортів по загиблим і пораненим військовослужбовцям, з метою забезпечення якнайшвидшого та якісного документального підтвердження необхідних обставин та виготовлення відповідних довідок для допомоги родинам загиблих та поранених побратимів в питаннях належних соціальних виплат;

- з кінця 2023 року юридична служба «завалена» рапортами на звільнення від військовослужбовців Чернівецького батальйону, до яких долучені рішення судів Чернівецької області, що використовуються військовослужбовцями як підстави для звільнення з військової служби, а юридична служба вимушена оскаржувати такі рішення, позаяк вони є очевидно «підлаштованими» під підстави для звільнення та «мотивованими» потребами їх реципієнтів-військовослужбовців. Масовість подання рапортів про звільнення від військовослужбовців з одного регіону з долученими рішеннями судів підштовхує до висновку,

- вихідці з Чернівецького регіону чомусь вважають, що конституційний обов`язок по захисту Батьківщини мають виконувати інші, а для їх «звільнення» з військової служби утворені «сприятливі умови» потрібні рішення місцевих суддів, напрацьовані за сприяння місцевих адвокатів. І якщо у наведених вище справах з «позицією» судів першої інстанції все зрозуміло, постає питання до суду апеляційної інстанції Et tu, Brutus?;

- посадова особа юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 , на яку за внутрішнім розподілом службових обов`язків покладена вся претензійно-позовна робота (майор юстиції ОСОБА_4 ), з 25.02.2022 року добровольцем-лейтенантом пішов до лав Збройних Сил України, буваючи з того часу вдома лише в короткочасних відпустках з 17.05.2024 року по 02.06.2024 року та з 21.06.2024 року по 25.06.2024 року, що припало на час перебігу строку на апеляційне оскарження рішення у цій справі;

- з 09.07.2024 року відповідно до наказу №197 на ОСОБА_5 було покладено ще й тимчасове виконання обов`язків помічника командира Військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної служби (у зв`язку з вибуттям на лікування штатного начальника юридичної служби), що значно збільшило і без того надмірне службове навантаження;

- при розгляді рапорту військовослужбовця ОСОБА_6 в останнього було затребувано довідку про склад сім`ї, яку останній так і не надав, а це відтермінувало підготовку апеляційної скарги;

- застосування принципу правової визначеності є доречним, доцільним та співмірним із вимогами мирного часу, а не випадку існуючого стану фактичної війни.

Крім іншого заявник зазначив в контексті питання, що в основу ухвали суду від 18.07.2024 року покладено процесуальний пуризм та бажання ткнути носом «замотаного» майора у латинський принцип чи впевненість, що війна далеко, до Чернівців «не долітає», тому треба земляків висмикувати з війська та не допускати Військову частину до участі у справі.

Вирішуючи питання про поновлення строку апелянту, колегія суддів виходить з наступного.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.3 ст.13 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.44 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (ч.1 ст.126 ЦПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України цього Кодексу (ст.354 ЦПК України).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судових рішень, що набрали законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною першою статті 24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень пункту 20 частини першої статті 106, частини першої статті 111-13 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, колегія суддів враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і, які не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», №11681/85, § 35).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка і Шереметьєв проти України,» №17160/06 та №35548/06, § 34).

Як вже зазначалося в ухвалі суду від 18.07.2024 року 28.05.2024 року ВЧ НОМЕР_6 передала до ВЧ НОМЕР_1 документи на молодшого сержанта ОСОБА_1 з рапортом останнього, де, крім іншого, містилася завірена копія оскаржуваного рішення суду із штрих-кодом (внесено в систему документообігу, оприлюднено в ЄРДРС 14.03.2024 року), яке отримано останньою 30.05.2024 року, апеляційну скаргу направлено до суду 15.07.2024 року.

Тобто, 30 денний строк на апеляційне оскарження зазначеного рішення суду від 13.03.2024 року збігав 01.07.2024 року, тобто пропуск 15 денного строку на апеляційне оскарження рішення, яким апелянт вважає, що порушеного його право, не може вважатися надмірним формалізмом.

Що стосується доводів заяви з приводу перебування представника заявника/апелянта ОСОБА_5 у відпустці, то колегія суддів зазначає, що перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався 31.05.2024 року та збігав 01.07.2024 року, а представник апелянта перебував у відпустці з 17.05.2024 року по 02.06.2024 року, тобто 3 дні з початку перебігу строку, та з 21.06.2024 року по 25.06.2024 року, тобто 5 днів під час його перебігу, та в сукупності мав 18 днів після першої відпустки та 6 днів після відпустки на подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а тому судом такі доводи як такі, що незалежали від волі апелянта, не приймаються.

Щодо доводів заяви з приводу завантаження юридичного відділу Військової частини в режимі «24/7» з опрацюванням службових розслідувань, рапортів по загиблим і пораненим військовослужбовцям, з розгляду рапортів на звільнення від військовослужбовців Чернівецького батальйону, покладення з 09.07.2024 року відповідно до наказу №197 на В. Руденка тимчасового виконання обов`язків помічника командира Військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної служби, перебування штатного начальника юридичної служби на лікуванні, то такі є неспроможними, оскільки вони є виключно питанням організації Військовою частиною внутрішніх робочих процесів, а не непереборними обставинами, що, в свою чергу, не може бути безумовною підставою для поновлення пропущеного строку.

Подібний за змістом висновок міститься в постанові ВС від 30.09.2021 року в справі №320/3307/21.

Крім цього, покладення додаткових обов`язків на ОСОБА_5 відбулося після збігу строку на апеляційне оскарження вказаного рішення суду.

Водночас згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 року у справі №990/115/22 «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».

Що стосується доводів з приводу «…і якщо у наведених вище справах з «позицією» судів першої інстанції все зрозуміло, постає питання до суду апеляційної інстанції Et tu, Brutus?...», «…процесуальний пуризм та бажання ткнути носом «замотаного» майора у латинський принцип чи впевненість, що війна далеко, до Чернівців «не долітає», тому треба земляків висмикувати з війська…», то колегія суддів відзначає таке.

Конвенція 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, є одним із видів міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Також ст.17 ЗУ від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У підпункті «а» п.3 ст.35 Конвенції зазначено, що Суд визнає неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є несумісною з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтованою або є зловживанням правом на подання заяви.

Відповідно до положення п.4 цієї статті Конвенції Суд відхиляє будь-яку заяву, яку він вважає неприйнятною згідно із цією статтею. Він може зробити це на будь-якій стадії провадження у справі.

У розумінні ЄСПЛ звернення до суду з використанням нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні із судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій констатується як зловживання правом на подання заяви. Так, Суд, застосовуючи пп.«а» п.3 ст.35 Конвенції, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі ст.34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Зокрема, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява №67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви №61164/00 і №18589/02), «Guntis Apinis проти Латвії» від 20 вересня 2011 року (Guntis APINIS against Latvia, заява №46549/06).

У свою чергу, аналогічної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду (справи №199/6713/14-ц, №9901/34/19, №9901/324/19), а саме, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні в заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Відповідно до ст.6 ЗУ від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Прояв неповаги до суду чи судді з боку осіб, які є учасниками процесу або присутні в судовому засіданні, має наслідком відповідальність, установлену законом (ст.129 Конституції України та ст.50 ЗУ від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

Повага до суду і його рішень зміцнюють державність, правопорядок і законність, та ведуть до справді правової держави.

Вимоги, яким повинна відповідати апеляційна скарга, визначені ст.356 ЦПК України, а загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання заперечення у ст.183 ЦПК України. Крім того, загальними вимогами до мови документа є ясність викладу, точність опису, свобода від суперечностей, переконливість, лаконічність, етикет ділових паперів та мовний етикет.

Водночас використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні із судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до їх честі та гідності з боку осіб, які такі дії вчиняють, оскільки вказані дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного провадження, а також його завданню.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вказує, що зазначені в заяві про поновлення строку на оскаржуване рішення (усунення недоліків ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху від 18.07.2024 року) висловлювання щодо суду, судді та його рішень (стосується зазначених справ №725/10132/23, №725/8791/23, №716/662/24, 724/1168/23, 724/2779/23, №724/1872/23, 722/1967/23, №715/2979/23) є зневажливими, а заяви, які містять такі висловлювання, є неприйнятними. Такі дії суперечать основним засадам і завданням судочинства та містять ознаки зловживання процесуальними правами.

Частина 1 ст.44 ЦПК України визначає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

ЦПК України не містить відповідного окремого положення, яке визначає випадки та наслідки такого зловживання, а тому на підставі ч.3 ст.44 ЦПК України заява у цій частині щодо оцінки поважності причин залишається без розгляду.

Однак, колегія суддів вважає, що така поведінка та вислови в заяві, беручи до уваги вищезазначені положення нормативно-правових актів та практику ЄСПЛ, є неприпустимими висловлюваннями на адресу щодо суду, судді та його рішень, а тому вказує на зловживання.

Так, згідно вимог п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що стороною апелянта - Військовою частиною № НОМЕР_1 не доведено поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2024 року, а тому у суду відсутні достатні правові підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі.

Керуючись ч.4 ст.357, п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2024 року.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2024 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями і протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: І.М. Литвинюк

Н.Ю. Половінкіна