Єд. унік. № 243/5981/24
Провадження № 2/243/1497/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року м. Слов`янськ

Суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Дюміна Н.О., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської військової адміністрації, третя особа - керівник Слов`янської міської військової адміністрації, про стягнення компенсаційних виплат особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2023 року позивач звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської військової адміністрації, третя особа - керівник Слов`янської міської військової адміністрації, про стягнення компенсаційних виплат особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та моральної шкоди.

В поданій до суду позовній заяві позивач просить суд:

1.Надати відомості про осіб які приїжджали до позивача у складі комісії, а саме їх посади, прізвища, ім`я, по батькові, хто надав їх бронювання від мобілізації та на підставі чого позивача інваліда 1 групи залишили без догляду.

2.Надати відомості чому у керівника Слов`янської міської військової адміністрації та у керівника Управління соціального захисту населення Слов`янської міської військової адміністрації відсутній зворотній зв`язок із інвалідами в телефонному режимі.

3.Надати відомості чому керівник Слов`янської міської військової адміністрації та у керівник Управління соціального захисту населення Слов`янської міської військової адміністрації змушують лежачих хворих йти пішки 7 км для того щоб потратити у лікарню.

4.Виплатити з 01.01.2024 компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, оскільки позивачу не було відомо, що їх необхідно переоформлювати.

5.Стягнути з ОСОБА_2 , Чернощека та його напарника моральну шкоду у розмірі по 10 000,00 грн з кожного.

Відповідно до ч.1 ст.187 ЦПК України, суд відкриває провадження у справі за позовною заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Однак, ознайомившись з позовною заявою, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

У відповідності до положень ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа - учасник приватноправових відносин.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси у способи, визначені законом.

Вжитий у цій нормі термін «суб`єкт владних повноважень» згідно з п.7 ч.1 ст.4 КАС України означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу або іншого суб`єкта при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень або наданні адміністративних послуг.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 КАС України, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Тобто публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини першої статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

У Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист є одним з основоположних прав і свобод, які гарантуються державною, і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2018 року у справі № 643/11023/16-а (адміністративне провадження № К/9901/30740/18), від 23 жовтня 2018 року у справі № 587/54/17 (адміністративне провадження № К/9901/45875/18), від 22 червня 2023 року у справі № 520/22027/21 (адміністративне провадження № К/990/5154/23), від 12 березня 2021 року у справі № 750/3696/20 (провадження № 61-13863св20), від 28 липня 2022 року у справі № 953/12770/21 (провадження № 61-2568св22).

Подібні за своєю суттю висновки та підходи до вирішення питання юрисдикції застосувала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16 (провадження № 14-556цс19), у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162цс19), у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , зокрема, просила суд про стягнення соціальної виплати, передбаченої Законом України «Про соціальні послуги», Порядком КМУ № 859 «Про деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі», яка фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто відповідачем у цій справі є держава в особі органу державної влади - суб`єкта владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

У зв`язку з наведеним у справі, яка розглядається, спір про стягнення невиплачених компенсаційних виплат особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідно до покладених завдань і функцій Управління соціального захисту населення Слов`янської міської військової адміністрації є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат грошової допомоги, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного суду від 17 квітня 2024 року у справі № 521/11551/22 та від 21 лютого 2024 року у справі № 646/3412/23.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже позовна вимога про стягнення моральної шкоди заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, а тому відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України також повинна розглядатися адміністративним судом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суддя при вирішенні питання про відкриття провадження по справі відмовляє у такому відкритті.

Зважаючи на наведені положення, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження по справі, оскільки пред`явлений ОСОБА_1 позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.186 ч.1 п.1, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської військової адміністрації, третя особа - керівник Слов`янської міської військової адміністрації, про стягнення компенсаційних виплат особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та моральної шкоди - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що він має право звернутися з даним позовом в порядку адміністративного судочинства до Донецького окружного адміністративного суду, обравши один із способів захисту, встановлений ст. 5 КАС України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Н.О.Дюміна