Провадження №: 6/755/782/24
У Х В А Л А

"03" липня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», заінтересовані особи: первісний стягувач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», боржник - ОСОБА_1 , про заміну стягувача у виконавчому листі, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою, в якій просить суд: замінити стягувача у виконавчих листах, виданих на примусове виконання Дніпровського районного суду міста Києва № 2604/18999/12 від 25.01.2013 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №К-4002443 від 15.08.2011 в розмірі 158 705,07 грн. на користь ПАТ «Дельтабанк», його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС».

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №2604/18999/12 за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.07.2012 у справі № Д-1914/12 про стягнення заборгованості за кредитним договором №К- 4002443 від 15.08.2011 в розмірі 158 705,07 грн. 20.07.2012 Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 158 705,07 грн. заборгованості за кредитним договором № К-4002443 від 15.08.2011 та 1987,05грн. сплаченого третейського збору. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02.11.2012 № 2604/18999/12 заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.07.2012 у справі Д-1914/12-задоволено. 25.01.2013 Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2604/18999/12 від 25.01.2013 на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.07.2012 у справі Д-1914/12, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №К-4002443 від 15.08.2011 в розмірі 158 705,07 грн. 31.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» було укладено Договір № 1463/К про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, права вимоги за Кредитним договором № К-4002443 від 15.08.2011, з усіма додатками та додатковими угодами, що укладений між Публічним Акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , перейшли до нового кредитора, а саме: ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС». Відтак, право вимоги за кредитним договором повністю перейшли до ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС». ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» є правонаступником Публічного Акціонерного товариства «Дельта Банк» в частині виконання зобов`язань за кредитним договором № К-4002443 від 15.08.2011, з усіма додатками та додатковими угодами, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» та боржником ОСОБА_1 .

В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У відповідності до приписів ч. 3 ст. 433 Цивільного процесуального кодексу України неявка учасників справи не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, дослідивши матеріали справи № 2604/3118/2012, приходить наступного.

Так, у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 2604/18999/12 за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20 липня 2012 року у справі № Д-1914/12.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.11.2012 заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.07.2012 року у справі Д-1914/12 задоволено та видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.07.2012 у справі Д-1914/12, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №К-4002443 від 15.08.2011 в розмірі 158 705,07 грн.

У подальшому, 31.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» було укладено договір № 1463/К про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та в у порядку, визначених цим договором.

Відповідно до додатку № 1 до Договору № 1463/К про відступлення прав вимоги від 31.05.2019, банком було передано новому кредитору право вимоги , зокрема, але не виключно, за договором про надання споживчого кредиту № К-4002443 від 15.08.2011.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. Заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Як передбачено ч. 1 ст. 433 ЦПК, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.

Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.

Не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення. Разом з тим і заміна стягувача у виконавчому документі як сторони справи має мати дійсну процесуальну мету, а підстави такої заміни належним чином аргументовані. Саме тільки матеріальне правонаступництво без процесуальної мети не є достатнім аргументом, оскільки не відповідає вимогам частини першої статті 2 ЦПК України. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Зазначені правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 2-7763/10.

До такого ж висновку дійшов суд в ухвалі від 12.01.2024 під час розгляду цивільної справи № 2604/18999/12 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», заінтересовані особи: стягувач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», боржник - ОСОБА_1 , про заміну сторони виконавчого провадження.

Так, ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 12.01.2024 у цивільній справі № 2604/18999/12 було відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», заінтересовані особи: стягувач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», боржник - ОСОБА_1 , про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для вирішення питання про процесуальне правонаступництво, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання, оскільки вимоги є взаємопов`язаними одна від одної, відтак за відсутності доказів дійсної втрати виконавчого листа, поважних причин поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання до виконання, то відсутні підстави для задоволення цієї заяви.

Постановою Київського апеляційного суду від 03.06.2024 апеляційну скаргу адвоката Проценка Миколи Миколайович, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» залишено без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року залишено без змін.

Згідно ч. 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 19.12.2019 по справі №520/11429/17, колегія суддів визначила, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у судовому рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 766/8646/18 (провадження № 61-2838св21).

Відтак, вирішуючи заявлені вимоги, у межах розгляду даної заяви, з урахуванням спірних правовідносин сторін, суд не надає оцінку доводам даної заяви, за відсутності нових доказів та інших доводів, якими була обґрунтована заява, у якій містилась вимога щодо заміни сторони виконавчого провадження, щодо якої ухвалені відповідні судові рішення, а факти встановлені судами в межах інших судових проваджень є преюдиційними для розгляду даної заяви та беруться судом до уваги при ухваленні судового рішення при розгляді даної заяви.

Так, при розгляді заяви про заміну сторони виконавчого провадження суди дійшли висновку, що заявником пропущені строки для пред`явлення виконавчого листа до виконання, при цьому, звертаючись до суду із даною заявою, вказані судові рішення, заявником взяті до уваги не були, нові докази на підтвердження вимог подані не були, відтак у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог цієї заяви, що є наслідком відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», заінтересовані особи: первісний стягувач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», боржник - ОСОБА_1 , про заміну стягувача у виконавчому листі.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», заінтересовані особи: первісний стягувач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», боржник - ОСОБА_1 , про заміну стягувача у виконавчому листі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 353, 354, 433, 442 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», заінтересовані особи: первісний стягувач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», боржник - ОСОБА_1 , про заміну стягувача у виконавчому листі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: