КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 751/1680/21 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2154/2024Головуючий у суді першої інстанції - Плахотнюк К.Г. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Горбачова І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Редіч Наталією Юріївною, та ОСОБА_2 , яка подана адвокатом Волковим ОСОБА_3 Володимировичем, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління у справах дітей Чернігівської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю, відібрання дитини,

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління у справах дітей Чернігівської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської РДА у м. Києві, Управління у справах дітей Чернігівської міської ради, в якому просила:

розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його матір`ю ОСОБА_2 ;

відібрати у ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернути його матері ОСОБА_2 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 08.06.2019. ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу народився син ОСОБА_1 .

Сімейне життя з відповідачем не склалося, останній її постійно принижував, застосовував психологічне та фізичне насильство, що мало місце і в присутності її малолітньої дочки від першого шлюбу. Зазначені обставини стали причиною, що вона 15.07.2020, зі згоди відповідача, разом із дітьми переїхала на постійне проживання до м. Чернігова. З цього ж часу ніколи не перешкоджала ОСОБА_1 спілкуватися з сином, коли він приїжджав.

Оскільки відповідач не надавав їй матеріальної допомоги вона була змушена звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів на її утримання та утримання сина.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.09.2020 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх виді його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 27.07.2020 і до досягнення дитиною трирічного віку.

Також, Голосіївським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 20.07.2020 і до досягнення сином повноліття. Після ухвалення судами таких рішень поведінка ОСОБА_1 по відношенню до неї ще більше погіршилась, він постійно погрожував викрасти дитину.

10.09.2020 відповідач мав намір викрасти у неї дитину, однак цьому перешкодила її мати. 14.10.2020 під час чергової зустрічі з сином відповідач ОСОБА_1 викрав у неї їхнього восьмимісячного сина ОСОБА_3 , коли вона спілкувалася з його батьком. У такий спосіб відповідач наразив дитину на небезпеку та спричинив психологічний стрес, оскільки примусово перервав грудне вигодовування дитини та позбавив дитину материнського піклування. З цього ж часу дитина проживає з відповідачем, останній не допускає її до сина навіть з метою грудного вигодовування.

З приводу місця проживання їх спільного з відповідачем малолітнього сина між нею та відповідачем існує спір.

На думку позивача, в інтересах дитини доцільно проживати саме з матір`ю, а не з батьком, оскільки вона з 15.07.2020 разом із дітьми проживає в м. Чернігові в двокімнатній квартирі, яка перебуває у власності її батька та передана їй же у користування разом із дітьми. В квартирі створені всі умови для виховання та розвитку дитини. Вказала, що вона також виховує дочку від першого шлюбу, в питаннях виховання дочки має успіхи і з цього приводу позитивно характеризується. Вона працевлаштована, однак перебуває у відпустці по догляду за дитиною, як мати піклується про своїх дітей та сприяє їх гармонійному розвитку, характеризується позитивною

На даний час їх спільний з відповідачем син ще дуже маленький, висловити свою прихильність до одного з батьків не може, але за своїм віком син першочергово потребує піклування та любові матері, його розлучення з матір`ю негативно вплине на його ж психоемоційний стан та розвиток. Вона, як мати може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток особистості дитини в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

На час її звернення до суду з позовом дитина першочергово потребує піклування та любові з боку матері, продовження грудного вигодовування, що є самим важливим компонентом дитячого харчування. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав і законних інтересів їх з відповідачем спільного сина, найкращим інтересам дитини буде відповідати визначення місця проживання сина разом із матір`ю, а вона в свою чергу не чинитиме жодних перешкод для спілкування батька з сином і готова усіма силами сприяти, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена батьківського піклування.

З огляду на те, що відповідач без її на те згоди, самочинно (протиправно) змінив місце проживання їхнього сина шляхом його викрадення вважає, що необхідно відібрати у відповідача малолітнього сина ОСОБА_3 та повернути сина їй (т. 1 а.с. 1-5).

У січні 2021 року ОСОБА_1 було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської РДА у м. Києві, Управління у справах дітей Чернігівської міської ради, в якому просив:

визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 .

Свій позов обґрунтовував тим, що він дійсно з 08.06.2019 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 разом зі своєю дочкою від першого шлюбу ОСОБА_4 переїхали до нього за адресою - АДРЕСА_1 . 02.02.2020 від шлюбу народився син, який також прибув на АДРЕСА_1 , де перебував на обліку в КНП «Центр первинної медико-соціальної допомоги № 1, амбулаторія № 8 та медичного центру «Добробут-Поліклініка», лікарі яких слідкували за станом здоров`я сина.

До пологів, між ним та дружиною сварок практично не виникало, вони розуміли один одного, йшли на поступки. Після народження сина ставлення дружини до нього різко змінилось. ОСОБА_2 безпричинно влаштовувала скандали, йшла з дому не повідомивши причину і поверталася часто напідпитку і дуже пізно. Сином ОСОБА_2 практично не займалась, до своєї старшої дочки ставилася агресивно, він захищав дівчинку від безпідставних нападок, займався вихованням та доглядом обох дітей, супроводжував ОСОБА_4 до школи і зі школи, робив з нею шкільне завдання, відвідував з дітьми поліклініку. У ОСОБА_2 практично не було грудного молока, він купував для сина дитяче харчування.

У липні 2020 року ОСОБА_2 зі своїми батьками виїхала з його помешкання, повідомивши його, що хоче погостити у них. У подальшому стало відомо, що позивачка оселилася в м. Чернігові у квартирі своїх батьків, при цьому він не надавав згоди на зміну місця проживання. Він також неодноразово приїздив до м. Чернігова та намагався поговорити з дружиною і узгодити два-три дні на тиждень, коли б він мав можливість безперешкодно спілкуватися з сином, однак ОСОБА_2 брутально висловлювалася на його адресу та висувала вимогу, що їй потрібні гроші і він буде бачитися з сином, коли буде привозити гроші, кожного разу називала суму, яку він мав привезти, пропонувала йому придбати у неї сина. Декілька разів він мав змогу побачити сина, під час його прогулянки з бабусею, під час однієї з таких зустрічей ОСОБА_2 повідомляла поліцію, що він хотів викрасти сина.

Звернувшись до сусідів ОСОБА_2 за місцем проживання сина, отримав інформацію, що ОСОБА_2 ніколи не гуляє з дитиною, це робить її мати або старша дочка. У поліклініці, де перебував на обліку їх син, отримав інформацію, що мати не повідомляла лікаря, що дитина переболіла коклюшем і видалила листи з відповідними записами з медичної карти сина, відмовлялася робити щеплення.

14.10.2020 він домовився з ОСОБА_2 , що привезе їй чергову суму грошових коштів, вона покаже йому сина та узгодять графік побачень з дитиною. Проте, під час спілкування з дружиною вона повідомила, що погодить графік, якщо він дасть згоду на виїзд сина за кордон. Побоюючись за здоров`я сина, не знаючи з якою ціллю дружина хоче вивезти сина за кордон в цей же день він забрав дитину. Оскільки ОСОБА_2 пропонувала йому продати сина, то не було ніякої гарантії, що вона не запропонує сина комусь іншому. Вивезення сина за кордон в період всесвітньої пандемії вважає не розумним, а також небезпечним для його здоров`я.

Після прибуття з сином до Києва за місцем його проживання повідомив поліцію, Службу у справах дітей, ОСОБА_2 , наступного дня звернувся з дитиною до медичного закладу, де було повністю проведено обстеження дитини, зроблено щеплення. Наразі дитина проживає з ним, мати може вільно спілкуватися з сином, він не чинив і не чинить перешкоди їй, однак численними актами державного виконавця підтверджено, що ОСОБА_2 часто не з`являлася на побачення з дитиною та відмовлялася годувати дитину грудним молоком.

Також вказував, що під час відвідування сина ОСОБА_2 вчиняла різного роду провокації та скандали, голосно кричала, лякаючи сина, кидалась з кулаками на його матір. Членами його родини було помічено, що ОСОБА_2 вживала якісь пігулки після чого її поведінка ставала неадекватною.

Проживаючи з ним дитина забезпечена всім необхідним, визначення місця проживання дитини з батьком буде відповідати принципу статті 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 та найвищим інтересам малолітнього ОСОБА_3 . Він, ОСОБА_1 , забезпечений житлом із сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання та виховання сина, син має окрему кімнату. Він також має самостійний заробіток, завжди належним чином піклується про розвиток, стан здоров`я та виховання сина, не має хронічних захворювань. Дитина тривалий час проживає в його родині, всі рідні допомагають йому в догляді за сином, дитина виховується в любові та турботі про неї, що сприяє нормальному розвитку та вихованню. Він працює дистанційно, син буде мати можливість відвідувати садочок, а також різні секції та кружки. Стверджує, що він дуже любить сина, син є сенсом його життя, він не планує створювати нову сім`ю, повністю присвятить себе сину, у той час, як ОСОБА_2 має такі наміри, про що свідчить її фото на сайті знайомств.

Його дружина не має самостійного заробітку, часто вживає спиртні напої, негативно характеризується за місцем проживання і майже не займається вихованням сина, надані ним грошові кошти на утримання сина використовує у власних інтересах, житло в якому вона проживає належить її батькам, батьки проживають у м. Мена і не мають можливості завжди допомагати ОСОБА_2 доглядати сина. Крім того, під час їх спільного проживання ОСОБА_2 без будь-яких підстав била свою старшу дочку, використовуючи ненормативну лексику, кричала на їхнього сина.

Стверджує, що зазначені ним підстави для позову свідчать, що їх спільному з ОСОБА_2 сину краще буде проживати з ним, відповідно просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 1-10).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.10.2023 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської РДА у м. Києві, Управління у справах дітей Чернігівської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю, відібрання дитини, задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з його матір`ю ОСОБА_2 .

Відібрано в ОСОБА_1 малолітню дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передано матері ОСОБА_2 .

Встановлено адаптивний період зустрічей матері ОСОБА_2 з малолітньою дитиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом шести місяців з дня набрання рішенням суду законної сили, а саме:

перших п`ять місяці кожної першої та третьої суботи кожного місяця з 10 год. до 15 год. в м. Києві в присутності батька ОСОБА_1 ; кожної другої неділі кожного місяця з 12.00 год. до 17.00 год. в м. Києві в присутності батька ОСОБА_1 ; кожної четвертої неділі кожного місяця з 11.00 год. до 16.00 год. в м. Чернігові в присутності батька ОСОБА_1 ;

шостий місяць першої та третьої суботи з 10 год. до 15 год. в м. Києві без присутності батька ОСОБА_1 ; другої неділі з 11 00 год. до 16 00 год. в м. Чернігові в присутності батька ОСОБА_1 ; четвертої неділі з 11.00 год. до 16.00 год. в м. Чернігові без присутності батька ОСОБА_1 .

Зобов`язано батька ОСОБА_1 забезпечувати зустрічі малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 в м. Києві та в м. Чернігові.

Виконання рішення суду в частині визначення місця проживання та відібрання дитини відстрочено на час дії адаптивного періоду - 6 (шість) місяців.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської РДА у м. Києві, Управління у справах дітей Чернігівської міської ради про визначення місця проживання дитини, з батьком відмовлено (т. 9 а.с. 110-141).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити зустрічну позовну заяву та визначити місце проживання дитини з батьком. Вказує, що задовольнивши первісний позов, суд першої інстанції проігнорував ситуацію, що склалась між бувшим подружжям, та врахував лише інтереси матері, тим самим фактично створив для дитини ряд загроз для її фізичного та психологічного здоров`я.

Також, посилання суду на «викрадення» дитини, про домашнє насильство скаржником, про жорстоке поводження є необ`єктивним, воно не відповідає дійсності та порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 .

Факт тривалого проживання дитини з батьком є доказом найкращого забезпечення інтересів дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювання належних умов для розвитку її природних здібностей, поважання гідності дитини, готування її до самостійного життя та праці. Позивачкою не доведено, що саме вона здійснює належне виховання дитини, забезпечує її всім необхідним.

Посилання суду першої інстанції на те, що скаржник створює перешкоди для зустрічей позивача з дитиною, позбавляє сина як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушує їх право на прямі контакти, що суперечить інтересам дитини є об`єктивними та нічим не доведені, тобто, суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення посилався на окремі факти, які не мають доказової бази.

Не менш важливим є факт того, що суд не врахував місце перебування позивача. Тобто, встановивши місце проживання дитини з матір`ю, суд не взяв до уваги ту обставину, що мати наразі перебуває за кордоном, що підтверджується у висновку Управління у справах дітей Чернігівської міської ради, листом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, тобто, не відомо де, як і в яких умовах знаходиться позивач, і чи є у неї можливість утримувати дитину (т. 9 а.с. 153-171).

ОСОБА_2 , не погоджуючись із судовим рішенням, оскаржила його в частині встановлення порядку виконання судового рішення (адаптованого періоду) та в частині відстрочення виконання рішення. Зазначає, що суд першої інстанції правильно надав оцінку тим обставинам, що умови, при яких мати дитини була позбавлена можливості бачитись з сином поза межами домоволодіння ОСОБА_1 , створив саме батько дитини, який категорично забороняв ОСОБА_2 проводити час з маленьким ОСОБА_3 на вулиці, в парках, дитячих майданчиках чи об`єктах дитячої інфраструктури. Однак, попри зазначені перешкоди, ОСОБА_2 вдалося відновити та підтримувати емоційний контакт з дитиною. Щоразу по прибутті на зустріч з ОСОБА_3 (в межах домоволодіння відповідача) малюк охоче спілкувався з матір`ю та сумував, коли остання змушена була йти.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції помилково вважав, що для возз`єднання матері та дитини необхідно встановити 6 місяців адаптивного періоду для зустрічей, оскільки психологічно-емоційний зв`язок та контакт матері з дитиною, все таки, не був настільки втрачений, щоб відстрочувати виконання рішення на такий суттєвий строк.

Окрім того, суд першої інстанції при вирішенні питання щодо відстрочення виконання судового рішення, не виходив з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме такого строку відтермінування виконання рішення в цілому, оскільки, увесь цей час відповідач буде проживати за своїм місцем реєстрації (м. Київ) з дитиною. Отже, така ситуація створює безпідставно привілейовані умови для відповідача. таким чином, в даній частині судове рішення не базується на принципах співмірності і пропорційності, і не забезпечує балансу прав і законних інтересів позивача і відповідача (т. 9 а.с. 211-219).

29.01.2024 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначено, що самочинна, без згоди матері дитини зміна місця проживання дитини, а в подальшому, тривале та систематичне створення колишній дружині перешкод у вихованні дитини та у спілкуванні з нею, зокрема, обмеження матері на побачення з дитиною лише у межах домоволодіння ОСОБА_1 , у присутності його родичів та під стеженням відеокамер свідчить про те, що відповідач діяв недобросовісно, а його неправомірна поведінка шкодить особистійному розвитку дитини, порушує її право на материнську любов, турботу, виховання, піклування, належний догляд та духовний і емоційний зв`язок з матір`ю, що дуже важливо для дитини з огляду на її вік та стать.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 підтримали свою апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити. Заперечували проти поданої апеляційної скарги ОСОБА_2

ОСОБА_2 та її представник Волков А.В. підтримали свою апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити. Заперечували проти поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської РДА у м. Києві - Ніколаєнко Н.М. підтримала висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі з 08.06.2019 (т. 1 а.с.24).

Після реєстрації шлюбу подружжя ОСОБА_1 проживало в житловому приміщенні за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 .

Від шлюбу подружжя ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_1 , який з моменту народження проживав за адресою - АДРЕСА_1 разом із обома батьками та сестрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 31).

ОСОБА_2 є матір`ю дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 32).

З 15.07.2020 ОСОБА_2 , разом із малолітнім сином ОСОБА_3 та малолітньою дочкою від першого шлюбу ОСОБА_4 стали проживати за адресою - АДРЕСА_2 .

З 14.10.2020 малолітній ОСОБА_3 проживає з батьком - відповідачем у справі ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 .

Проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_1 було визначено 14.10.2020 останнім самостійно без згоди на те матері дитини ОСОБА_2 шляхом викрадення дитини.

З 21.10.2020 між сторонами у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існує спір щодо визначення місця проживання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вирішується останніми у судовому порядку.

Службою у справах дітей та сім`ї подано висновок Голосіївської РДА у м. Києві (орган опіки та піклування) зроблений 07.12.2021, з приводу розв`язання спору батьків щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , відповідно до якого Голосіївська РДА у м. Києві (орган опіки та піклування), вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_1 , 2020 року народження з батьком ОСОБА_1 (т. 5 а.с. 50-57).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частини 2, 3 статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Правилами до частин 2, 8, 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991, далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із статтею 19 Конвенції держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц.

Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У постанові Верховного Суду від 14.02.2019 в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969 та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Отже, при вирішенні таких спорів суд має керуватися виключно інтересами дитини. Судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Із матеріалів справи вбачається, що за місцем проживання:

ОСОБА_15 - АДРЕСА_2 створені умови для проживання малолітнього ОСОБА_3 , а саме є дитяче ліжко, одяг відповідного віку, шафа для одягу, іграшки, дві коляски, велосипед, спортивна стінка, ванночка, ходунки. Загальний стан приміщення добрий. Квартира складається з двох житлових кімнат. Дитині створені всі належні умови для відпочинку, виховання та проживання. Місце проживання ОСОБА_2 , її дочки ОСОБА_4 з 24.07.2020 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації місця проживання постійно проживає син ОСОБА_3 . Зазначена квартира належить на праві приватної власності батьку ОСОБА_2 - ОСОБА_16 .

21.10.2020 ОСОБА_16 зробив заяву , що він дає свою згоду на проживання в квартирі, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві приватної власності, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 3 а.с. 133, 134, т. 1 а.с. 29, 30, 34, т. 8 а.с. 146);

Місце перебування ОСОБА_2 , наразі, згідно витягу з реєстру територіальної громади від 31.03.2024, зареєстровано у АДРЕСА_2 (т. 10 а.с. 193).

Згідно довідки ТОВ «Теплосервіс СК», ОСОБА_2 працює на посаді менеджера з 20.05.2024 і по теперішній час. Має кошти на картковому рахунку.

ЇЇ донька - ОСОБА_4 є ученицею 6-Е класу Чернігівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 35, яка була зарахована до закладу освіти у 2020 році, та навчається по теперішній час (т. 10 а.с. 192) (щодо ОСОБА_2 - т. 1 а.с. 35, 36, 37, 39, 40, 44, 190, т. 3 а.с. 132, т. 4 а.с. 241,242, т. 7 а.с. 206; щодо ОСОБА_1 - т. 1 а.с. 119, 120, 137, 140, 141, 142, 144, 167, 173-174).

ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 створені всі належні умови для проживання та розвитку малолітнього ОСОБА_3 . У дитини є власна кімната, ліжко, шафа, стіл. Місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстровано за адресою - АДРЕСА_1 , малолітній ОСОБА_3 не зареєстрований за цією ж адресою. Садиба за адресою - АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної власності за матір`ю ОСОБА_1 - ОСОБА_17 .. ОСОБА_18 16.12.2020 надала згоду на проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який належить їй на праві приватної власності ( т. 3 а.с. 66, 67, 68; т. 6 а.с. 29; т. 1 а.с. 121, 135, 138, 134).

Відповідно до довідки № 1 від 15.05.2024 ОСОБА_1 працює в ТОВ «АФ «Аудит сервіс» з 01.09.2020, на даний момент займає посаду заступника директора, отримує заробітну плату згідно штатного розпису.

Таким чином, сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 характеризуються позитивно за місцем роботи та проживання, не мають наркологічної залежності, не страждають на психічні захворювання, до кримінальної відповідальності не притягувалися, мають стабільний дохід.

Із дослідженої у судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції медичної картки малолітнього ОСОБА_3 , вбачається, що обоє з батьків одразу звертались до лікарів, під час наявності сумніву щодо належного стану здоров`я дитини. При цьому, втручань у медичну картку, або встановлення будь-яких її пошкоджень встановлено не було (т. 4 а.с. 45, 46, 53).

Також, під час розгляду справи в суді першої інстанції, було допитано свідків, які, у своїй сукупності зазначали, що за час проживання ОСОБА_2 у м. Києві за місцем проживання на той час її чоловіка ОСОБА_1 , останній чинив по відношенню до неї фізичне та психологічне насильство, що відбувалося і в присутності її дочки ОСОБА_4 . Окрім того, ОСОБА_1 був обізнаний і не заперечував, що ОСОБА_2 разом із малолітнім сином ОСОБА_3 , за допомогою своїх батьків залишила його помешкання і переїхала на постійне місце проживання до м. Чернігова. Про відсутність заперечень ОСОБА_1 щодо переїзду ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_3 на постійне місце проживання до Чернігова у зв`язку з тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 систематично виникали конфлікти також було встановлено Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської Голосіївської РДА у м. Києві під час обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 для надання висновку щодо розв`язання судом спору сторін у справі.

Після початку війни, та деокупації м. Чернігова, ОСОБА_2 намагалась зв`язатись з ОСОБА_1 та благала його віддати сина задля вивезення дитини за межі України. Однак, ОСОБА_1 запевнив, що сам вивезе дитину за кордон, але у подальшому, виїхав з сином до Закарпаття, при цьому, відключивши будь-який зв`язок.

На даний час, малолітній ОСОБА_1 проживає з батьком, який добре піклується про сина.

Зі свого боку, ОСОБА_2 постійно намагається підтримувати спілкування з дитиною, однак їй це вдається рідко, оскільки ОСОБА_1 часто міняє свої плани, котрі стають підставою для скасування зустрічей дитини з матір`ю, або ж перенесення на інші дати.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що між колишнім подружжям ОСОБА_1 існує довготриваючий конфлікт у відношеннях, що позбавляє їх можливості самостійно вирішити питання щодо рівноправного виховання спільної дитини обома батьками.

При цьому, слід звернути увагу на те, що з боку ОСОБА_2 не вбачається недбалого ставлення до дитини, про що зазначає ОСОБА_1 . Так, з початку народження сина ОСОБА_3 та після переїзду з сином на проживання до м. Чернігова ОСОБА_2 забезпечувала сину ОСОБА_3 та його сестричці ОСОБА_4 гармонійний розвиток та рівень життя, необхідний для такого розвитку; дитина була доглянута, оглядалася систематично у лікаря - терапевта, а мати дитини, ще до закінчення декретної відпустки влаштувалася на роботу і забезпечувала дитину усім необхідним, до того часу поки батько не забрав до себе сина.

Голослівними є твердження ОСОБА_1 , що мама нібито не займалась медичним обстеженням сина ОСОБА_3 після переїзду до м. Чернігова, серед іншого спростовується тим, що відразу після прибуття на проживання до Чернігова, ОСОБА_2 15.07.2020 підписала з дитячим лікарем декларацію. За інформацією лікаря, з яким підписана декларація, мати дитини ОСОБА_2 догляд за станом здоров`я дитини здійснює задовільно, рекомендації лікаря виконує, дитина на грудному вигодовуванні, дотримується режиму харчування відповідно до віку дитини (т. 3 а.с. 133).

Твердження скаржника на те, що сам по собі факт тривалого проживання сина з батьком «є доказом забезпечення інтересів дитини» є помилковим, оскільки позбавляє матір належним чином приймати участь у вихованні спільної дитини, із чого можна зробити висновок, що батько намагається звести до мінімуму спілкування матері з дитиною. Зазначене, зокрема, підтверджується тим, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 неодноразово мала бажання побачити дитину, про що було повідомлено батька, однак, останнім не виявлено бажання та не надано можливості зустрічі сина з матір`ю.

Таким чином, систематичне створення колишній дружині перешкод у вихованні дитини та у спілкуванні з нею, зокрема обмеження матері на побачення з дитиною лише у межах домоволодіння ОСОБА_1 , у присутності його родичів та під стеженням відеокамер - свідчать про те, що відповідач діє недобросовісно, а його неправомірна поведінка шкодить особистісному розвитку дитини, порушує її право на материнську любов, турботу, виховання, піклування, належний догляд та духовний і емоційний зв`язок з матір`ю, що дуже важливо для дитини з огляду на її вік та стать.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 проживає у Польщі та там працевлаштована, і має намір вивезти сина, без надання можливості батьку бачитись із дитиною, спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що ОСОБА_2 , наразі, зареєстрована у м. Чернігів, де і працевлаштована, має стабільний дохід.

Отже, ОСОБА_2 , у якої відсутні шкідливі звички, має дохід і зайнятість, що не перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, здатна задовольнити потреби дитини, та відновити з дитиною емоційний зв`язок.

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_1 не був правдивим у своїх поясненнях щодо обставин справи, зокрема, постійно запевняв, що ніхто не чинить перешкоди для побачень матері з сином, в той час, як мати, за попередньою домовленістю не може побачитись із дитиною, припинивши зв`язок малолітнього сина з матір`ю, діяв виключно в своїх інтересах і всупереч інтересам дитини, грубо порушуючи право дитини на спілкування з кожним із батьків, у тому числі і матір`ю.

Тому, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про непогодження з висновками Голосіївської РДА у м. Києві про визначення місця проживання сина сторін у справі - ОСОБА_3 з батьком - ОСОБА_1 , який також був підтриманий Управлінням (службою) у справах дітей Чернігівської міської ради.

Також, є обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що дитина не може бути залишена на постійне місце проживання з батьком з тих підстав, що за його місцем проживання створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини, що дитина тривалий період часу проживає з батьком і це середовище є для дитини затишним та сталим, відповідає інтересам дитини, оскільки із наданих по справі доказів вбачається, що батько не буде діяти в інтересах дитини щодо його забезпечення спілкування з матір`ю, не буде виховувати дитину у дусі поваги до матері, а дитина, враховуючи вік, та яка ще не має сталих соціальних зв`язків, не може самостійно оцінити ситуацію в якій вона перебуває, та самостійно забезпечити рівне спілкування з обома батьками.

З огляду на житлово-побутові умови для проживання і розвитку дитини, які створені матір`ю, наявність у матері стабільного доходу достатнього для утримання своїх дітей, відсутність будь-яких обставин, які б давали підстави для висновку, щодо негативного впливу матері на дитину, або ж відсутність в ОСОБА_2 . батьківського потенціалу, вчинення останньою будь-яких дій, які суперечили б інтересам дитини, а також позитивну характеристику ОСОБА_2 , як матері її ж дитини ОСОБА_4 , є підстави вважати, що мати дитини не буде чинити перешкоди спілкуванню батька з сином, тому задоволення вимоги про визначення місця проживання хлопчика з матір`ю - ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим.

Оскільки судом встановлені підстави для задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю, тому підлягає задоволенню вимога про відібрання дитини від батька ОСОБА_1 .

В той же час, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив на тому, що оскільки дитина тривалий час проживала з батьком, має прихильність до батька, з матір`ю спілкується при зустрічах, які були не регулярними, а тому передача дитини від батька до матері має відбутися після застосування перехідного періоду - адаптивного періоду, який повинен передувати передачі дитини матері і сприятиме налагодженню більш тісного контакту матері і дитини з метою запобігання психологічного травмування малолітнього ОСОБА_3 , який визначено у шість місяців з дня набрання рішенням суду законної сили, а саме:

перших п`ять місяці кожної першої та третьої суботи кожного місяця з 10 години до 15 години в м. Києві в присутності батька ОСОБА_1 ; кожної другої неділі кожного місяця з 12.00 години до 17.00 години в м. Києві в присутності батька ОСОБА_1 ; кожної четвертої неділі кожного місяця з 11.00 години до 16.00 години в м. Чернігові в присутності батька ОСОБА_1 ;

шостий місяць першої та третьої суботи з 10 години до 15 години в м. Києві без присутності батька ОСОБА_1 ; другої неділі з 11 00 години до 16 00 години в м. Чернігові в присутності батька.

Зазначений період надається для покращення емоційного та психологічного зв`язку між матір`ю та сином.

Інші доводи, наведені в апеляційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову та відмові у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана адвокатом Волковим Анатолієм Володимировичем, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Редіч Наталією Юріївною залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді