Житомирський апеляційний суд
Справа №278/5436/23 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О.
Категорія 61 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/5436/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Татуйка Є.О. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, у якому просили:

- визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за закном після смерті ОСОБА_4 право на 1/2 земельної частки (паю) площею 2,37 га, яка перебуває у колективній власності агрофірми «Сінгури» та належала померлому ОСОБА_5 .

- визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 право на 1/2 земельної частки (паю) площею 2,37 га, яка перебуває у колективній власності агрофірми «Сінгури».

Позов обгрунтовано тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла - ОСОБА_4 , яка на день смерті проживала в м. Житомирі Житомирського району Житомирської області. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/2 частки права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми «Сінгури», яке належало її батькові ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого в 1/2 частці спадкового майна була ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Спадкоємцем майна померлої ОСОБА_4 є ОСОБА_1 , що приходиться їй чоловіком. ОСОБА_1 21.09.2023 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сетака В.Я. про видачу йому свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сетака В.Я. від 21.09.2023 за №1922/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлювального документу (сертифікату на право на земельну частку (пай).

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 є його дочка ОСОБА_2 , яка 07.12.2022 звернулась із заявою до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Андрус А.В. про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Андрус А.В. від 07.12.2022 №/02-31 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлювального документу (сертифікату на право на земельну частку (пай).

Вказують, що за життя ОСОБА_5 набув право на земельну частку (пай) реформованої агрофірми «Сінгури», у зв`язку із тим, що був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Сінгури», однак не встиг отримати сертифікат на неї у зв`язку зі смертю. Згідно рішення 15 сесії 24 скликання від 20 листопада 2003 року «Про затвердження уточнених списків громадян, які мають право на земельні частки паї» ОСОБА_5 включений до списку осіб - померлих громадян, які мають право на земельну частку (пай) реформованої агрофірми «Сінгури». Тобто, при розпаюванні земель, частка належна ОСОБА_5 увійшла до складу земель колективної власності, які були передані колективному сільськогосподарському підприємству агрофірмі «Сінгури» та були розпайовані. Державний акт на право колективної власності на землю агрофірмі «Сінгури» видано Сінгурівською сільською радою згідно рішення Житомирської районної ради народних депутатів від 14 березня 1995 року №2 (державний акт серії ЖТ-08-24№000053 від 10 травня 1995 року). Земельна частка (пай) по агрофірмі «Сінгури», що знаходиться на території Сінгурівської сільської ради становить 2,37 умовних гектара. Відповідно до листа Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області за №57/02-21/03 від 01.03.2021 - в книзі реєстрації сертифікатів, на право на земельну частку/пай/, які видаються членам Агрофірми «Сінгури» відсутній запис щодо реєстрації та видачі сертифіката на право на земельну частку (пай), на ім`я померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . Також повідомлено про те, що списків на право на отримання земельної частки (паю), у Новогуйвинській селищній раді немає.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою вказані обставини справи, зазначивши в рішенні, що в списку відсутні будь-які ідентифікуючі відомості, щодо цієї особи, а тому суд позбавлений можливості встановити чи є ОСОБА_5 , який вказаний у зазначеному списку та ОСОБА_5 , який є спадкодавцем ОСОБА_4 однією і тією ж особою. Крім того, судом першої інстанції в рішенні зазначено, що попри пропозиції суду, стороною позивача у розпорядження суду не надано доказів перебування ОСОБА_5 в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства «Сінгури» на час паювання, що на думку суду першої інстанції позбавляє можливості встановити чи набув ОСОБА_5 право власності на земельну частку (пай), яку позивачі бажають отримати у власність в порядку спадкування за наслідками розгляду цієї справи. При цьому, звертає увагу на той факт, що суд першої інстанції в рішенні зазначив «із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що громадянин ОСОБА_5 був включений до списку померлих громадян, які мають право на земельну частку (пай) реформованої агрофірми «Сінгури». Відтак вважає, що рішення суду першої інстанції є суперечливим.

Крім того, позивачі просять суд визнати в порядку спадкування не право власності на земельну частку (пай) як зазначено в рішенні, а право на земельну частку (пай), оскільки спадкодавець ще не мав права власності на земельну ділянку, а лише право на земельну частку (пай) в реформованій агрофірмі «Сінгури», а не право власності на земельну ділянку. Вказана обставина також залишена судом першої інстанції поза увагою. Також судом першої інстанції не враховано ту обставину, що право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Агрофірми «Сінгури» надано ОСОБА_5 - 20.11.2003, тобто уже після його смерті у відповідності до рішення15 сесії Сінгурівської сільської ради 24 скликання Житомирського району Житомирської області. Вказаним рішенням затверджено списки громадян які мають право на земельні частки/паї по реформованих агрофірмах «Сінгури» та «Двірець». Вказаним рішенням також затверджено список померлих громадян, які мають право на земельну частку (пай) реформованої агрофірми «Сінгури». У вказаному списку ОСОБА_5 значиться під номером «605». Враховуючи викладене просить скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 червня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 .

Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями були дочки - ОСОБА_4 та ОСОБА_2

23 листопада 1994 року Третьою державною нотаріальною конторою в рівних частках ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 на житловий будинок, який знаходиться в с. Пряжів Житомирського району Житомирської області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 .

Спадкоємцем майна померлої ОСОБА_4 є її чловік - ОСОБА_1

21 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сетака В.Я. про видачу йому свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , на майно яке складається з 1/2 частки права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Агрофірми «Сінгури», яке належало її батьку - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сетака В.Я. від 21.09.2023 за №1922/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлювального документу (сертифікату на право на земельну частку (пай)).

07 грудня 2022 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Андрус А.В. про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на майно, яке складається з 1/2 частки права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Агрофірми «Сінгури», яке належало її батьку - ОСОБА_5 .

Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Андрус А.В. від 07.12.2022 №/02-31 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлювального документу (сертифікату на право на земельну частку (пай)).

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 4, 5, 19 ЦПК України і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право або право особи в інтересах якої вона звертається до суду порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

За загальним правилом, визначеним у статях 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відтак, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

У справі, що переглядається встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до пункту 4, абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Враховуючи, що правовідносини щодо спадкування спірного майна виникли до набрання чинності ЦК України до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню як положення ЦК 1963 року (щодо кола спадкоємців та порядку прийняття спадщини), так і положення ЦК України.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Як зазначено у ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття (яким є день смерті спадкодавця) лише в тому разі, якщо вона прийнята спадкоємцем.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки ст. 1261 ЦК України).

Згідно з частиною першою, другою статті 2 Закону України від 05 червня 2003 року №899-IV«Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Під час вирішення спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України,Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) в разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що державний акт на право колективної власності на землю серії ЖТ-08-24 №000053 агрофірмі «Сінгури», був виданий Сінгурівською сільськю радою 10 травн 1995 року, на підставі рішення Житомирської районної ради народних депутатів №22 від 14 березня 1995 року.

Спадкодавець ОСОБА_5 помер - ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до видачі агрофірмі «Сінгури» державного акту на право колективної власності на землю.

Рішенням Сінгурівської сільської ради 15 сесії 24 скликання від 20.11.2003 затверджені уточнені списки громадян, які мають право на земельні ділянки частки ( пай) по реформованій агрофірмі «Сінгури».

До списку померлих громадян, які мають право на земельну частку (пай) реформованої агрофірми «Сінгури» був включений ОСОБА_5 с. Пряжево.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну првоздатність) мають усі фізичні особи.

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті ( ч. 4 ст. 25 ЦК України).

З огляду на наведене, ОСОБА_5 за життя не був включений до списку громадян, які мають право на земельну ділянку частки (пай) по реформованій агрофірмі «Сінгури», а лише в листопаді 2003 року був включений до списку померлих громадян, які мають право на земельну частку (пай), тобто через 19 років після його смерті, що вказую на те, що на день смерті у його не було права на земельну частку (пай).

Відтак, включення в листопаді 2003 року, ОСОБА_5 до списку померлих громадян, які мають право на земельну частку (пай) реформованої агрофірми «Сінгури» не є підставою для задоволення позову позивачів, оскільки цивільна првоздатність ОСОБА_5 припинилася у момент його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, позивачі не надали належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 як спадкодавець набув за життя право на земельну частку (пай).

Встановивши, що доказів належності ОСОБА_5 на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 права на земельну частку (пай) у колетивній власності на землю позивачі не надали, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання за позивачами у порядку спадкування права на вказаний пай.

Із урахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 грунтується на встановлених обставинах справи та відповідає вимогам закону.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

З огляду на вищевикладене, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 25 липня 2024 року.

Головуючий

Судді