Справа № 373/517/24
Номер провадження 2/373/447/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояка Д.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Представник позивача звернувся до суду з вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13.05.2019 у розмірі 37920,71 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 3028,00 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПАТ «Укрсиббанк» та відповідачкою 13.05.2019 був укладений кредитний договір № 0 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 16000,00 грн на строк до 13.02.2021 зі сплатою 67% річних.

14.12.2020 ПАТ «Укрсиббанк» передало право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Веста», договір факторингу №192.

15.12.2020 ТОВ «Фінансова компанія «Веста» передало право вимоги за зазначеним кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал», договір факторингу №04/15/12/2020/1.

В подальшому, 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги ТОВ «Коллект Центр», договір відступлення права вимоги №10-01/2023.

Відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Ухвалою суду від 14.03.2024 відкрито провадження в даній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В матеріалах справи є клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

У встановлений судом строк відповідачкою, яка належним чином повідомлена про розгляд справи, не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України.

Судом встановлено наступні обставини:

До позовної заяви додано копію договору про надання споживчого кредиту №0 від 13.05.2019, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 16600 грн, шляхом перерахування коштів в безготівковій формі на рахунок позичальника №7920, а позичальник зобов`язується його повернути у термін не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту підписання договору. Процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 67 % річних, після закінчення встановленого терміну користування кредитом процентна ставка становить 74% річних.

У п.4.4. цього договору зазначено, що він укладений в двох оригінальних примірниках в електронному вигляді за допомогою системи UKRSIB online, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної сторони. Накладення електронного підпису позичальника на цей договір є письмовим підтвердженням отримання ним оригіналу свого примірнику.

Разом з тим, у вказаному договорі відсутній підпис відповідачки, власноручний чи електронний.

До позову додані копії додатку №1 до договору №0 від 13.05.2019 та паспорту споживчого кредиту, які також не містять підпису відповідачки.

Позивачем додано до позову виписку від АТ «Укрсиббанк» за кредитним договором №0.

Як вбачається з копії договору факторингу №192 від 14.12.2020, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених цим договором.

До позову додані копії акту приймання-передачі права вимоги до договору факторингу, платіжного доручення №1794 від 14.12.2020 про оплату суми фінансування під відступлення прав вимоги до договору факторингу №192, реєстру боржників та витягу з реєстру боржників до договору факторингу №192 від 14.12.2020.

Згідно з копією договору факторингу №04/15/12/2020/1 від 15.12.2020, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал», клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених цим договором.

До позову додані копії акту приймання-передачі права вимоги до договору факторингу, платіжного доручення №189610003 від 11.03.2021 про оплату прав вимоги згідно з договором факторингу №04/15/12/2020/1, реєстру боржників та витягу з реєстру боржників до договору факторингу №04/15/12/2020/1 від 15.12.2020.

Відповідно до копії договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників зазначених в реєстрі боржників.

До позову додані копії акту приймання-передачі права вимоги до договору факторингу, реєстру боржників та витягу з реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023.

Норми права, застосовані судом:

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до норм ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У ч. 1 ст. 513 ЦК України зазначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оцінка суду аргументів сторін, доказів.

При оцінці доказів та аргументів суд враховує положення ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та нечіткі або двозначні положення договору тлумачить на користь відповідача, як споживача послуг позивача.

Звертаючись до суду із даним позовом представник позивача посилався на те, що позивач отримав право вимоги за кредитним договором укладеними між АТ «Укрсиббанк» та відповідачкою.

До позову додані копії договору про надання споживчого кредиту №0 від 13.05.2019, який, відповідно до п.4.4, мав бути укладений в двох оригінальних примірниках в електронному вигляді за допомогою системи UKRSIB online, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної сторони. Накладення електронного підпису позичальника на цей договір є письмовим підтвердженням отримання ним оригіналу свого примірнику.

До позову додані копії додатку №1 до договору №0 від 13.05.2019 та паспорту споживчого кредиту.

Проте у вказаних копіях документів відсутній підпис відповідачки, власноручний чи електронний, що ставить під сумнів сам факт його укладення.

Разом з тим, до позову додана виписка з АТ «Укрсиббанк» по кредитному договору №0 від 13.05.2019, з якої вбачається, що на рахунок відповідачки № НОМЕР_1 13.05.2019 були зараховані кошти у сумі 16600 грн на виконання угоди №0, а також нею періодично здійснювалось погашення заборгованості, також відбувалось списання відсотків. Загальна сума фактично зарахованих коштів на погашення того чи іншого виду заборгованості (основна сума, чи відсотки) становить 30423,63 грн.

Отже, виписка по кредитному договору свідчить про наявність кредитних правовідносин з відповідачкою, однак суд не може встановити чи погоджувалась відповідачка з умовами кредитного договору, заборгованість за яким просить стягнути відповідач, зокрема щодо стягнення відсотків за користування кредитом.

Відповідно, суму фактично внесених коштів у розмірі 30423,63 грн слід зарахувати на погашення основного зобов`язання.

Що стосується стягнення заборгованості за нарахованими відсотками відповідно до кредитного договору з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості 08.02.2024 у розмірі 7826,94 грн, слід зазначити наступне.

Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Частина 2 ст. 625 ЦК України регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним в постанові від 23.10.2019 по справі № 723/304/16-ц.

Отже, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вимог про стягнення процентів за користування коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, а саме ст. 625 ЦК України позивач не пред`явив.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем після закінчення строку дії кредиту, з моменту передачі прав вимоги за кредитним договором, неправомірно здійснювалося нарахування процентів за користування кредитом, оскільки відносини щодо зазначеної заборгованості перебували поза відносинами за кредитним договором, а тому дані вимоги не підлягають задоволенню.

Отже, судом встановлено, що відповідачкою сплачено позивачеві на близько 19601,47 грн більше за суму основного зобов`язання.

Наведене ставить під сумнів твердження позивача про порушення відповідачкою своїх зобов`язань.

За таких обставин суд констатує недоведеність позивачем обставин наявності перед ним у відповідачки кредитних зобов`язань за договором №0 від 13.05.2019 на умовах, зазначених позивачем.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про недоведеність порушення прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, й відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовуТовариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Колект Центр», , місцезнаходження: вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, 01133;

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Д. В. Свояк