Справа № 712/8783/21
Провадження № 2/712/56/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Пироженко В.Д.

при секретарі Туз Н.В.

за участі представника позивача адвоката Рижова С.Є.

за участі представника відповідача адвоката Прядки В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником автомобіля марки LEXUS LS430, сірого кольору, 2001 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , видане 22.01.2016 ТСЦ № 5941 м. Глухів. Вона звернулася до Шостинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області з заявою про вчинення злочину від 12.12.2017, повідомивши, що в жовтні 2017 знайома їй особа ОСОБА_3 , шляхом вільного доступу незаконно заволоділа належним їй на праві приватної власності автомобілем LEXUS LS430 д.н.з. НОМЕР_3 . Позивач в позові зазначає, що дозволяла користуватись ОСОБА_3 своїм автомобілем, тому передала йому ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , видане 22.01.2016 ТСЦ№ 5941 м. Глухів.

Вказаним відділом поліції було розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000223 від 17.02.2018 за фактом незаконного заволодіння автомобілем, що їй належить.

03.04.2018в ході досудового розслідування кримінального провадження па підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_3 , а саме у квартирі АДРЕСА_1 , а також у дворі, господарчих будівлях, сараях або гаражах, призначених для обслуговування даної квартири, під час якого у гаражі було виявлено вказаний автомобіль. В подальшому 28.08.2018 року автомобіль LEXUS LS430 д.н.з. НОМЕР_3 було вилучено та доставлено на спецмайданчик Глухівського відділу поліції ГУНП в Сумській області, та було встановлено, що даний автомобіль ніби - то належить ОСОБА_4 . Позивач вказує, що автомобіль їй не повернуто, до кримінальної відповідальності особу, що вчинила злочин не притягнуто, матеріали досудового розслідування до суду не передано.

Відповідно відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Сумській області від 10.03.2021 № 31/18-Р-18аз, згідно з обліковими даними ЄДР МВС станом на 05.03.2021 транспортний засіб LEXUS LS430, 2001 року випуску, сірого кольору, VIN та кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_6 (номерний знак НОМЕР_3 при реєстрації був змінений) зареєстровано за ОСОБА_2 . Перереєстрацію транспортного засобу здійснено на підставі договору купівлі-продажу № 5941/2019/1800198 від 30.11.2019 укладеного в ТСЦ № 5941 (на правах відділу м. Глухів) РСЦ ГСЦ МВС в Сумській області.

Також позивач зверталася з заявою про вчинення злочину співробітниками органу досудового розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, у провадженні якого перебувало кримінальне провадження № 0001052 від 17.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України за її заявою щодо можливих неправомірних дій працівників Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області.

Вважає, що відповідач незаконно володіє автомобілем.

У зв`язку з неефективністю досудового розслідування кримінального провадження, в результаті чого не було захищено її право власності на автомобіль існує необхідність у визнанні поважними причини пропуску позовної давності для звернення до суду.

Позивач просить витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 автомобіль марки LEXUS LS430, сірого кольору, 2001 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_6 та передати його їй як власнику. Також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.11.2021 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.07.2022 року позов позивача задоволено.

Ухвалою Соснівсього районного суду м. Черкаси від 21.07.2023 року заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси скасовано та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.10.2023 року закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду.

28.07.2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідач позовні вимоги позивача не визнає. На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 46 від 21.01.2016 року ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_1 транспортний засіб LEXUS LS430, сірого кольору, 2001 року випуску.

01.12.2017 року автомобіль перереєстровано на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу за ОСОБА_4 .

30.11.2019 року вона, на підставі договору купівлі-продажу автомобіля LEXUS LS430, сірого кольору, 2001 року випуску, № 5941/2019/1800198 від 30.11.2019 року, стала власником автомобіля, а тому перехід права власності на даний транспортний засіб здійснювався у законний спосіб. Просила в позові позивачу відмовити.

11.08.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якому зазначено, що наданий висновок за матеріалами перевірки від 06.09.2018 року, спосіб отримання якого відповідачкою не зазначено, не підтверджує володіння ОСОБА_4 автомобілем на законних підставах, належних та допустимих доказів законності володіння ОСОБА_4 транспортним засобом відповідачка не надала. Сама лише перереєстрація на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу за ОСОБА_4 не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності на автомобіль.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Рижов С.Є. позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Прядка В.М. в судовому засіданні просив в позові позивачу відмовити.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 22.01.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу автомобіля LEXUS LS430, номерний знак НОМЕР_3 , сірого кольору, 2001 року випуску, кузов № НОМЕР_1 . Ціна даного автомобіля становить 49 000 гривень. Даний факт підтверджено копією договору купівлі-продажу № 46 від 22.01.2016 року.

Згідно довідки регіонального сервісного центру МВС України в Сумській області № 31/185945-6-95 від 01.11.2017 року, станом на 01.11.2017, за ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль марки LEXUS LS430, номерний знак НОМЕР_3 , сірого кольору, 2001 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , видане 22.01.2016 ТСЦ № 5941 м. Глухів.

Факт того, що автомобіль марки LEXUS LS430, номерний знак НОМЕР_3 , сірого кольору, 2001 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 належав

ОСОБА_1 підтверджується вказаною довідкоютериторіального сервісного центру № 5945 регіонального сервісного центру МВС України в Сумській області.

01.12.2017 року автомобіль перереєстровано на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу за ОСОБА_4 , відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6575/17/000099 від 23.11.2017 року, укладеного суб`єктом господарювання ПП «Автотрейдінг-Волинь.

Відповідно до відповіді Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Сумській області від 19.06.2023 року № 31/18-42АЗ, надати копію документів, які стали підставою набуття у власність транспортного засобу НОМЕР_8 ОСОБА_4 не має можливим у зв`язку з закінченням терміну зберігання матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 12.12.2017 зверталася до Шостинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області з заявою про вчинення злочину, повідомивши, що в жовтні 2017 знайома їй особа ОСОБА_3 , шляхом вільного доступу незаконно заволоділа належним їй на праві приватної власності автомобілем LEXUS LS430 д.н.з. НОМЕР_3 .

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000223 внесені 17.02.2018 року за фабулою: «16.02.20018 до Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області надійшла ухвала слідчого судді про внесення відомостей до ЄРДР за фактом незаконного заволодіння автомобілем, що належить ОСОБА_1 » - правова кваліфікація ч. 1 ст. 289 КК України.

Позивач в позові зазначає, що дозволяла користуватись ОСОБА_3 своїм автомобілем, тому передала йому ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , видане 22.01.2016 ТСЦ№ 5941 м. Глухів.

З листа Глухівського відділу поліції ГУНП в Сумській області від 31.08.2018 року встановлено, що 28.08.2018 року на стаціонарному посту поліції «Глухів» (що знаходиться на 208 км автомобільної дороги М-02 «Кіпті-Глухів-Бачівськ»), відбулося спрацювання системи «ВІДЕОКОНТРОЛЬ-Рубіж відео-фіксації номерного знаку НОМЕР_3 , транспортного засобу НОМЕР_8 , що належить ОСОБА_4 . Під час перевірки було встановлено, що даний автомобіль розшукується Шостинським ВП ГУНП в Сумській області. Автомобіль було затримано та доставлено на спецмайданчик Глухівського відділу поліції ГУНП в Сумській області, (Глухівський пост поліції, 208 км автомобільної дороги М-02 Кіпті-Глухів-Бачівськ» де він перебуває на теперішній час.

Відповідно до висновку оперуповноваженого Глухівського відділу поліції ГУНП в Сумській області Дубровського О.М., 30.08.2018 року дане кримінальне провадження було перекваліфіковане на ст.356 КК України і слідчим Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області було знято з баз «Угон» та «Рубіж» автомобіль LEXUS LS430, номерний знак НОМЕР_3 .

На запит Глухівського ВП НУНП в Сумській області отримано відповідь, що даний автомобіль станом на 04.09.2018 року в облікових даних ЄДР МВС та відео контроль «Рубіж» не значиться.

Автомобіль LEXUS LS430 повернутий власнику ОСОБА_4 .

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 00052 внесені 18.05.2020 року за фабулою: «до ТУ ДБР в м. Полтава надійшла ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 26.06.2020, якою зобов`язано внести в ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 12.05.2020 щодо можливих неправомірних дій працівників Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області» - правова кваліфікація ч. 1 ст. 367 КК України.

В той же час, відповідно відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Сумській області від 10.03.2021 № 31/18-Р-18аз, згідно з обліковими даними ЄДР МВС станом на 05.03.2021 транспортний засіб LEXUS LS430, 2001 року випуску, сірого кольору, VIN та кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_6 (номерний знак НОМЕР_3 при реєстрації був змінений) зареєстровано за ОСОБА_2 . Перереєстрацію транспортного засобу здійснено на підставі договору купівлі-продажу № 5941/2019/1800198 від 30.11.2019 укладеного в ТСЦ № 5941 (на правах відділу м. Глухів) РСЦ ГСЦ МВС в Сумській області.

В матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу транспортного засобу №5941/2019/1800198 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 30.11.2019 року, укладений в РСЦ МВС в Сумській області м. Глухів. Ціна автомобіля зазначено 200 000 гривень.

Даний договір купівлі-продажу був наданий на запит суду від 25.05.2022 року, а тому твердження представника позивача про його відсутність є безпідставним. Копія даного договору надійшла до суду 13.06.2022 року за № 31/18-755.

Таким чином, твердження позивача про те, що автомобіль вибув з її права власності поза її волею, не відповідає дійсності. Як доказ права власності на автомобіль позивач подає довідку РСЦ ТСЦ МВС в Сумській області від 01.11.2017 року, яка підтверджує таке право власності станом на 01.11.2017 року, проте з матеріалів справи вбачається, що перехід права власності до ОСОБА_4 відбувся 01.12.2017 року на підставі договору купівлі-продажу. Як зазначалось вище, відповідно до відповіді Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Сумській області від 19.06.2023 року № 31/18-42АЗ, надати копію документів, які стали підставою набуття у власність транспортного засобу LEXUS LS430 ОСОБА_4 не має можливим у зв`язку з закінченням терміну зберігання матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, добросовісне придбання, згідно зі ст. 388 ЦК України, можливо тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала право відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

В п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. № 9 роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено наявними матеріалами справи, майно, а саме автомобіль вибув з володіння власника відповідно до договору купівлі-продажу.

На даний час автомобіль придбаний відповідачкою на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2019 року. Даний договір є чинним та не скасований.

Підтвердження того, що автомобіль вибув з володіння позивачки поза її волею не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Як зазначив представник позивача, кримінальне провадження по справі на даний час розслідується. Проте підозра нікому не пред`явлена.

Добросовісним набувачем є особа яка не знала і не могла знати за обставин які склалися, знати про те, що вона придбала річ у особи, яка не мала права її відчужувати, тобто не знала, що вона не стала власником речі. Добросовісний набувач зобов`язаний повернути набуте ним майно лише в передбачених законом випадках, а саме ч.1 ст. 388 ЦК України.

Постановою ПВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 30.03.2014 року зазначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 26 даної постанови зазначено, що відповідно до положень ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. При цьому суд повинен мати на увазі, що власник майна має право витребувати у добросовісного набувача, лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій ст. 388 ЦК України.

Тлумачення ст. 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності в добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до ст.388 ЦК України майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване в добросовісного набувача.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо («Volovik v. Ukraine», №15123/03, §45, ЄСПЛ, 6.12.2007).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів («Brumarescu v. Romania», №28342/95, §61, ЄСПЛ, від 28.10.99).

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції містить 3 окремі норми: перша, що виражається в 1-му реченні абз.1 та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в 2-му реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в абз.2, визнає право договірних держав серед іншого контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків утручання в право мирного володіння майном, повинні тлумачитись у світлі загального принципу, закладеного 1-ю нормою.

Перша та найбільш важлива вимога ст.1 Першого протоколу до конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності в розумінні конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

Конструкція, за якої добросовісний набувач утрачає майно й сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку з бездіяльністю інших осіб в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном тощо.

Факт незаконного відчуження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача.

Відповідна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 13.11.2019 року у справі №645/4220/16-ц.

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З викладених норм права вбачається, що кожна сторона сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Стттею 41 Конституції України наголошено, що кожен має право володіти, користуватись, розпоряджатись своєю власністю, результатами інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 312 ЦПК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення. Позивачем не наведено достатніх та належних доказів незаконного факту вибуття майна з її володіння чи володіння особи, якій вона передала автомобіль.

Що стосується заяви про застосування строків позовної давності до даних правовідносин, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (ч.4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч.1 ст. 261 ЦК України).

З огляду на досудове розслідування кримінального провадження № 0000223 від 17.02.2018 за фактом незаконного заволодіння автомобілем, суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду останньої та поновити строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Керуючись: ст.ст. 6, 12, 13, 17, 18, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. 321, 387, 391 ЦК України, суд ,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст. 354, 355 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 05.08.2024

Головуючий:

Позивач: ОСОБА_1 (прож. АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_9 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_3 ).