Провадження № 2/161/272/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі судових засідань Новак Л.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради, Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Луцької міської ради, Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Між нею та ДКП «Луцьктепло» укладено «Публічний договір приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії» від 31 грудня 2020 року, вона є Споживачем послуг з централізованого постачання теплової енергії, а ДКП «Луцьктепло» - їх Виконавцем.

Оскільки, з моменту приєднання до Договору Виконавець послуг не надав їй документи, що підтверджують виконання Договору, вона звернулась до нього з письмовою заявою про надання таких документів.Засобами поштового зв?язку «Укрпошти», вона отримала пакет документів на 41 аркуші, які повністю або частково сформовані на російській мові, щоб прочитати необхідну інформацію щодо порядку розподілу об?ємів теплової енергії між співвласниками будинку, ДКП «Луцьктепло» зобов?язує позивача вивчити російську мову.

За своєю організаційно-правовою формою ДКП «Луцьктепло» є державним комунальним підприємством, а тому беззаперечним є те, що єдиною та виключною формою ділового спілкування зі споживачами для ДКП «Луцьктепло» є українська мова.

05 липня 2023 року Волинська обласна прокуратура проінформувала, що за результатами розгляду її заяви від 31 травня 2023 року прийнято рішення про скерування її Луцькому міському голові для вирішення піднятих в заяві питань, оскільки саме Луцька міська рада є засновником ДКП «Луцьктепло», а управління справами здійснює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади розпорядженням Луцького міського голови на контрактній основі ДКП «Луцьктепло»

Тобто, саме Луцький міський голова є відповідальним за порушення директором ДКП «Луцьктепло».

ОСОБА_1 зазначає, що Луцький міський голова ОСОБА_3 замість вжиття невідкладних заходів реагування для усунення правопорушення, своєю бездіяльністю свідомо та навмисно сприяє поширенню російської мови в сфері ділового спілкування на території Луцької територіальної громади.

А тому, просила визнати бездіяльність Луцького міського голови Ігоря Поліщука, яка полягає у не реагуванні на її звернення щодо запровадження керівництвом ДКП «Луцьктепло» російської мови як мови ділового спілкування та примушування її володіти російською мовою, на приховане фінансування керівництвом ДКП «Луцьктепло» російської агресії проти України, тобто, у порушенні приписів статей 1, 19, 40, 140 та 142 Конституції України, що несе загрозу національній безпеці України протиправною та стягнути солідарно з Луцької міської ради та виконавчого комітету Луцької міської ради 1 000 000 гривень моральної шкоди як справедливе відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу бездіяльністю очільника Луцької міської ради та Виконавчого комітету Луцької міської ради Луцького міського голови Ігоря Поліщука, яка полягає у формальному розгляді її звернення від 31.05.2023 року, нездійсненні контролю за додержанням керівництвом ДКП «Луцьктепло» законодавства про захист прав споживачів комунальних послуг, у не невжитті мір реагування на запровадження керівництвом ДКП «Луцьктепло» російської мови як мови ділового спілкування та надання інформації про послуги не державною мовою, а мовою агресора, який 24 лютого 2022 року вчинив повномасштабне вторгнення на територію України, та у невжитті мір реагування на приховане фінансування директором ДКП «Луцьктепло» російської агресії проти України, тобто бездіяльністю Луцького міського голови Ігоря Поліщука, що несе загрозу національній безпеці України, стимулює фінансування комунальними підприємствами Луцької територіальної громади російської агресії проти України.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.11.2023 відкрито загальне позовне провадження.

28.12.2023 на адресу суду надійшов відзив, який представник відповідача обґрунтовує тим, що програма для контролю за роботою засобу обліку за допомогою систем дистанційної передачі даних розроблена та надається в користування разом з обладнанням Виробником, який надає доступ до програми безкоштовно для користувача, систематично оновлює її, а відтак, несе відповідальність за дотримання норм чинного законодавства у сфері інтерфейсів власних комп?ютерних програм та веб-сайтів. Офіційний сайт ДКП «Луцьктепло», вебсайти підприємства в соціальних мережах виконуються виключно українською мовою. Демонтаж вузла обліку теплової енергії типу СВТУ 10М № 23048, що був встановлений на умовах співфінансування відповідно до «Програми капітального ремонту житлового фонду м. Луцька на 2015-2019 роки», та монтаж індивідуального теплового пункту (далі - ІТП), придбаного за грантові кошти ЄБРР, з теплолічильником типу MULTICAL № 80667931 (фірма Kamstrup, країна-виробник: Данія) виконані за відома та згоди голови правління ЛУЦЬКА МІСЬКА РАДАОСББ «Дубнівська 12». Зокрема, встановлення ІТП виконано на підставі звернення ОСОБА_4 від 11.03.2021, а демонтоване обладнання вузла обліку типу СВТУ 10М №23048 передано на баланс підприємства на виконання рішення Луцької міської ради від 21.03.2017 № 20/21 «Про передачу на балансоутримання основних засобів». На виконання вимог чинного законодавства, в умовах воєнного стану, ДКП «Луцьктепло» своєчасно та у повному обсязі надає послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води мешканцям житлового будинку, що на АДРЕСА_2 ". У заяві від 31.05.2023 позивач не зазначала питання про вартість послуг з постачання теплової енергії, внаслідок розміщення ПрАТ «Київстар» на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 . Твердження позивача щодо бездіяльності міського голови є безпідставними та надуманими. А тому просила в задоволенні позову відмовити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Судом встановлено, що 24.05.2023 року ОСОБА_1 , як споживачем, було отримано від ДКП «Луцьктепло», як надавачем послуг, витребувану нею відповідною заявою документацію. Серед отриманих документів, їх частина містила документи, які повністю або частково сформовані на російській мові.

Відповідно до листа Уповноваженого із захисту державної мови № 3758/05-Вих. від 11.07.2023 року, згідно зі ст. 6 ЗУ «Про забезпечення функціонування державної мови як державної» кожний громадянин України зобов`язаний володіти державною мовою.

Відповідно до п.4) ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, ї кількість, якість, асортимент, й виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної".

Відповідно до статті 10 Конституції України Державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Держава сприяє вивченню мов міжнародного спілкування. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» Єдиного державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про забезпечення функціонування українсько мови як державної» цей Закон регулює функціонування і застосування української мови як державної у сферах суспільного життя, визначених цим Законом, на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» мовою обслуговування споживачів в Україні є державна мова.

Відповідно до ч.2 ст. 30 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» підприємства, установи та організації всіх форм власності, фізичні особи - підприємці, інші суб`єкти господарювання, що обслуговують споживачів (крім випадків, встановлених частиною третьою цієї статті), здійснюють обслуговування та надають інформацію про товари (послуги), у тому числі через інтернет-магазини та інтернет-каталоги, державною мовою. Інформація державною мовою може дублюватися іншими мовами.

Відповідно до ч. 6 ст. 27 ЗУ «Про забезпечення функціонування державної мови як державної» інтернет-представництва (в тому числі вебсайти, вебсторінки в соціальних мережах) органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій державної і комунальної форм власності, медіа, зареєстрованих в Україні, а також суб`єктів господарювання, що реалізують товари і послуги в Україні та зареєстровані в Україні, виконуються державною мовою. Поряд з версією інтернет-представництв (у тому числі вебсайтів, вебсторінок у соціальних мережах), виконаних державною мовою, можуть існувати версії іншими мовами. Версія інтернет-представництва державною мовою повинна мати не менше за обсягом та змістом інформації, ніж іншомовні версії, та завантажуватись за замовчуванням для користувачів в Україні.

Згідно ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про забезпечення функціонування державної мови як державної» підприємства, установи та організації всіх форм власності, фізичні особи-підприємці, інші суб`єкти господарювання, що обслуговують споживачів (крім випадків, встановлених частиною третьою цієї статті), здійснюють обслуговування та надають інформацію про товари (послуги), у тому числі через інтернет-магазини та інтернет-каталоги, державною мовою. Інформація державною мовою може дублюватися іншими мовами.

Конституційний Суд України у рішенні від 14.07.2021 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ЗУ «Про забезпечення функціонування української мови як державної» (далі Рішення) наголосив на тому, що громадянин України не має обов`язку володіти іншою мовою, ніж державна, тому надання йому поза його волею інформації іншою мовою, ніж державна, є порушенням його прав, що є несумісним із Конституцією України.

Крім того, Рішенням визначено, що у зв`язку з військовою агресією з боку російської федерації й використанням нею «мовного питання» як одного з інструментів своєї геополітичної експансії, загроза українській мові рівносильна загрозі національній безпеці України, існуванню української нації та її держави, і без повноцінного функціонування української мови в усіх ділянках публічного життя суспільства на всій території України українській нації загрожує втрата статусу й ролі титульної й державотворчої нації, що є рівнозначним загрозі зникнення Української держави з політичної карти світу. Українська мова як єдина державна має юридичний статус обов`язкового засобу спілкування в публічних сферах усередині країни.

У Рішенні також зазначено, що влада російської федерації використовує російську мову як один із інструментів геополітичної експансії, унаслідок чого створено загрозу загострення міжетнічних стосунків. Мовне питання від початку постання України як незалежної держави є одним із головних у веденні російською федерацією гібридної війни проти України. Трагічні наслідки таких дій з боку російської федерації для нашої держави виявилися в збройній агресії проти України, коли російська федерація здійснила окупацію частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, а також в Донецькій та Луганській областях з утратою Україною на цій частині території свого суверенітету.

З огляду на це громадяни України зобов`язані володіти винятково державною мовою та не зобов`язані володіти іншими мовами.

З метою забезпечення прав громадян України на отримання інформації та послуг державною мовою, Уповноважений із захисту державної мови офіційно звернувся на адресу ДКП «Луцьктепло» щодо необхідності оперативного вжиття всіх заходів стосовно усунення ознак порушень вимог Закону та приведення діяльності у відповідність до вимог законодавства про державну мову.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.10.2023 у справі №161/13199/23, провадження №2/161/13416/23, позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про захист прав споживача комунальних послуг задоволено частково, стягнуто з Державного комунального підприємства «Луцьктепло» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3000 грн. Рішення набрало законної сили 28.11.2023 року.

При розгляді вищезазначеної справи, судом було встановлено порушення ДКП «Луцьктепло» прав та законних інтересів позивачки ОСОБА_1 , як споживача послуг, які надаються їй ДКП «Луцьктепло», чим позивачці завдано моральну шкоду. ДКП «Луцьктепло» при наданні позивачці відомостей по її особовому рахунку було використано саме російську мову, тобто мову держави, яка здійснює збройну агресію по відношенні до України та фактично здійснює заходи для знищення Української державності в цілому.

З листа Волинської обласної прокуратури від 05.06.2023 №27-р, засновником ДКП «Луцьктепло» є Луцька міська рада, управління справами підприємства здійснює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади розпорядженням Луцького міського голови на контрактній основі.

З листа Виконавчого комітету Луцької міської ради від 28.06.2023 №6.7-7/1772/2023, програма для контролю за роботою засобу обліку за допомогою систем дистанційної передачі даних розроблена та надається в користування разом з обладнанням Виробником, який надає доступ до програми безкоштовно для користувача, систематично оновлює її, а відтак, несе відповідальність за дотримання норм чинного законодавства у сфері інтерфейсів власних комп?ютерних програм та веб-сайтів. Офіційний сайт ДКП «Луцьктепло», вебсайти підприємства в соціальних мережах виконуються виключно українською мовою.

Отже, призначивши своїм розпорядженням на посаду директора ДКП «Луцьктепло» - голова Луцької міської ради здійснює контроль за його діяльністю.

Вимоги позивача до Луцького міського голови Ігоря Поліщука суд вважає безпідставними з огляду на те, що він не вказаний в позовній заяві відповідачем.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Вказане зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16ц.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 619/2796/19-ц).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Вказане узгоджується із положеннями постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16ц.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди.

Згідно з ч.ч.1-2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наявність наступних елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між винними діями та наслідками, що настали.

Отже, вимога про відшкодування моральної шкоди, яка у цій справі є похідною від вимоги про захист прав позивача як споживача, а тому не підлягає задоволенню.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові № 209/104/20 від 14.12.2022 року.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У справі «Серявін та інші проти України», №4909/04, §58, рішення від 10.02.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши та дослідивши представлені та дослідженні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 137, 141, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Луцької міської ради, Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 24.07.2024.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк