Номер справи 237/3095/24
Номер провадження 2/237/754/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.24 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Приходько В.А.,

при секретарі Ждановій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Курахівської військово-цивільної адміністрації Донецької області, про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав.

Позивач зазначає, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 про що 09.08.2022 року Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 та зроблено актовий запис №1078.

Від спільного проживання вони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , яке видане 11.10.2006 року та зроблено актовий запис №487, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження НОМЕР_3 , яке видане 29.07.2008 року, а також ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку 17.06.2014 року та зроблено актовий запис №404. Спільне життя з дружиною не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Вже на протязі тривалого часу вони проживають окремо, позивач із сином ОСОБА_5 , а ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_4 поїхала у невідомому позивачу напрямку наприкінці 2022 року. Теперішнє місце проживання відповідачки невідомо.

Після фактичного припинення відносин ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , залишились на утриманні позивача. Останній постійно піклується про них, враховує їх інтереси та потреби. Він взмозі забезпечити належні умови проживання для молодшого сина (старший син на момент винесення рішення повнолітній) як батько усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування за ним, створення для нього належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, розумового розвитку. Позивач переконаний, що син повинен проживати разом із ним. ОСОБА_1 спроможний забезпечити дитину всім необхідним. За період окремого проживання, відповідачка зовсім не цікавиться спільними дітьми які залишились із позивачем, не бере участі у їх вихованні, в тому числі, не піклується про духовний, моральний та фізичний стан. Цим опікується ОСОБА_1 . Фактично діти перебувають на повному майновому утриманні позивача, останній приділяє їм належну увагу, турбується про їх духовний та фізичний стан, дбає і про матеріальне благополуччя. З моменту роз`їзду з відповідачкою, остання жодного разу не навідувалась до дітей. Жодної фінансової або іншої допомоги позивач, як і діти які проживають із ОСОБА_1 від ОСОБА_2 не отримували. Фактично роль і бітька і матері виконує позивач. На думку останнього діти, які мешкають із ним ОСОБА_2 не потрібні, вона жодного разу навіть не поцікавилась їх долею та здоров`ям. Відповідачка не може дати дітям ні належного виховання, ні матеріального забезпечення, так як ніде не працює та не має власного заробітку.

ОСОБА_1 проживає окремо в домоволодінні. Має стабільний та високий заробіток. Хоче дати дітям освіту і добробут, що підтверджується наданими суду документами. Діти в свою чергу його дуже люблять, їм подобається із батьком проводити час. Фактично позивач для них єдина рідна особа і нікого іншого вони не бажають бачити поряд із собою. Щодо старшого сина - ОСОБА_3 , то останній вже невдовзі стане повнолітнім та почне своє самостійне доросле життя, тому позивач вважає що питання позбавлення батьківських прав стосовно останнього не стоїть так гостро. Відтак для позивача особисто дуже важливо питання батьківських прав щодо молодшого сина ОСОБА_5 .

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд позовної заяви без його участі. Просив суд задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду була повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд позовної заяви за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Представник органу опіки і піклування в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Стаття 105 ч. 1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них.

Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» це має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання батьківських обов`язків - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Кожна дитина відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження.

Частинами 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя, зобов`язані поважати дітей. Передача дітей на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 4 статті 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці.

У відповідності до пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У відповідності з ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989р. (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. No789-ХІІ) та ч.ч.7 та 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі ст. 3,76,79,80,175,184 ЦПК, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», статей 160, 161 СК України, відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України»,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Курахівської військово-цивільної адміністрації Донецької області, про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав - задовольнити у повному обсязі.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 виданий Дружківським МВ УМВС України в Донецькій області 14 березня 1996 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 виданий Дружківським МВ УМВС України в Донецькій області 26 вересня 2002 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстрований 09.08.2022 року Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №1078.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 виданий Дружківським МВ УМВС України в Донецькій області 26 вересня 2002 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку 17.06.2014 року актовий запис №404, РНОКПП: НОМЕР_9 .

Встановити той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 виданий Дружківським МВ УМВС України в Донецькій області 14 березня 1996 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , самостійно виховує та утримує неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку 17.06.2014 року актовий запис №404, РНОКПП: НОМЕР_9 .

Допустити негайне виконання рішення для запобігання загрози життю та здоров`ю учасників процесу у період дії воєнного стану.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.А. Приходько