ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/3920/20 Номер провадження 22-ц/814/327/24Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Пікуля В. П.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2022 року у складі судді Гальченко О. О.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Харківського районного суду Харківської області з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд встановити факт батьківства ОСОБА_1 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести відповідні зміни до Книги реєстрації народжень, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також судовий збір.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 познайомилися в 2006 році та з цього року почали зустрічатися. Восени 2007 року вони дізналися про вагітність позивачки, з цього періоду почали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу в АДРЕСА_1 (цю інформацію підтверджує довідка з ЖЕК № 167 від 02.08.2008). В одній квартирі з ними проживали матір відповідача ОСОБА_4 та його сестра ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 .

На момент народження відносини між сторонами не були оформлені офіційно. Через те, що новонароджена дитина потребувала постійного догляду і позивачка мала складний післяпологовий стан, вона не могла відвідати орган державної реєстрації актів цивільного стану, а відповідач запевнив, що сам оформить свідоцтво належним чином. Проте, коли він приніс документ, виявилось, що в графі свідоцтва про народження - «Батько», було зазначено прізвище позивачки: « ОСОБА_6 », а також виявилось, що дитина записана нібито зі слів матері. Відповідач запевнив, що це ні на що не впливає і щоб вона не переймалася цим питанням.

Вказувала, що протягом спільного проживання їх стосунки з відповідачем не склалися, оскільки він застосовував до неї фізичну силу, знущаючись з неї фізично та психологічно, тому вони припинили свої відносини та через переслідування з боку відповідача вона разом з сином переїхала до м. Південне Харківської області.

Розпорядженням Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Харківського районного суду Харківської області та передано справи для розгляду до Полтавського районного суду Полтавської області.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт батьківства громадянина України ОСОБА_1 щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внесено зміни до запису акту про народження щодо зазначення батьком дитини ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, починаючи з 06.07.2020 і до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені позивачкою витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 908 гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись з вказаними рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що під час розгляду справи судом не було призначено та проведено жодної судової експертизи на встановлення батьківства, а тому висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову в цій частині є необґрунтованими.

Вказує, що він не був належним чином повідомлений про судові засідання у справі, а тому не міг подати свої докази на спростування вимог позивача щодо їх проживання в цивільному шлюбі, а довідка ЖЕКу не є належним підтвердженням даного факту.

Зазначає, що суд не звернув увагу на те, що дитина 2008 року народження, в той час як з даним позовом позивачка звернулася до суду через 14 років з моменту народження дитини і через 12 років з моменту їх спільного проживання (2010 року).

Звертає увагу на те, що заява про визнання батьківства була подана ним під впливом тяжких сімейних і життєвих обставин, а також внаслідок введення його в оману з боку позивачки, а тому він не в повній мірі усвідомлював характер і наслідки таких дій. Тому він категорично заперечує проти даної заяви та не підтримує її.

Також посилається на наявність тяжких психологічних обставин під час складення даної заяви у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України.

Вказує на свій мінливий і не регулярний заробіток, а також отримання позивачем соціальної допомоги на дитину в Німеччині, а тому сплата ним аліментів може призвести до погіршення матеріального становища дитини та припинення виплати соціальної допомоги.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах, під час яких народився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 20.06.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського РУЮ у м. Києві, матір`ю дитини записана: ОСОБА_2 , батьком - ОСОБА_7 .

Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2020 року у справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, яка не була проведена у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 для відбору порівняльних зразків до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та відсутності біологічного матеріалу сторін для проведення дослідження.

Під час розгляду справи відповідач адресував суду нотаріально засвідчену заяву від 15.09.2021 про визнання свого батьківства по відношенню до сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнання позовних вимог в частині встановлення факту батьківства по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з факту визнання відповідачем позову в частині встановлення його батьківства відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та обов`язку батьків в рівних частках щодо утримання дітей до досягнення ними повноліття.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до частини першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, суд оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За вимогами частини третьої статті 12, частини першої, шостої статті 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Отже, заперечуючи проти позову, відповідач має надати суду докази на спростовування заявлених позивачем обставин та реалізуючи свої процесуальні права і обов`язки має діяти добросовісно.

Добросовісність, як один із загальних принципів цивільного законодавства, засади якого закріплено статтею 3 ЦК України, це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Добросовісність вимагає від учасника судового процесу діяти чесно, дотримуватися правил і процедур судового розгляду, не допускаючи зловживання правом.

Так, заявляючи клопотання про проведення судової експертизи, учасник справи, діючи добросовісно, має сприяти її проведенню, надавати матеріали, необхідні для проведення експертизи, провести оплату експертизи, якщо суд поклав на нього такий обов`язок.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року за клопотанням ОСОБА_1 було призначено судову молекулярну генетичну експертизу, оплату за проведення якої покладено на відповідача та зобов`язано його надати необхідні зразки для проведення експертизи в порядку, визначеному експертом.

Проте, як вбачається з повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи від 02.02.2024 № СЕ-19/121-23/29064-БД станом на 02.02.2024 зразки біологічного матеріалу експерту надані не були, що унеможливило проведення експертизи.

Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо неї.

Апеляційним судом було вжито всіх належних процесуальних заходів з метою проведення експертизи та забезпечення участі відповідача у її проведенні, але направлені судом повідомлення за адресою, зазначеною ним в апеляційній скарзі, відповідач ОСОБА_1 не отримує, про зміну місця проживання суд не повідомив, в судові засідання не з`явився, що свідчить про його незацікавленість у встановлені об`єктивних обставин справи та спростуванні доводів позивача, які підтверджуються також іншими доказами походження дитини від відповідача.

Таким чином колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції через відсутність висновків експертизи ДНК, від проведення якої відповідач по суті ухилився.

Даючи оцінку заяві відповідача ОСОБА_1 Харківському районному суду Харківської області про визнання себе батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнання ним позовних вимог у справі № 635/3920/20 в частині встановлення факту батьківства, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 49, частин першої, четвертої статті 206 ЦПК України відповідач на будь-якій стадії судового процесу має право визнати позов повністю або частково, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Процесуальним наслідком вчинення такої процесуальної дії відповідача є ухвалення судом рішення про задоволення позову, якщо для того є законні підстави та визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Вказану заяву про визнання позовних вимог в частині встановлення батьківства складено на спеціальному бланку нотаріальних документів НРВ944192 та підписано ОСОБА_1 у присутності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дихтяренко В. О. 15 вересня 2021 року і посвідчено останнім із встановленням особи ОСОБА_1 , який підписав документ, та його дієздатності, що свідчить про те, що складаючи таку заяву відповідач діяв з власної волі та на власний розсуд, усвідомлюючи значення своїх дії та даючи їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що заяву про визнання батьківства було вчинено ним під впливом тяжких обставин та введення його позивачем в оману, належними та допустимими доказами по справі не підтверджені, тому відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Відмова відповідача від своєї попередньої заяви про визнання батьківства після ухвалення судом рішення про задоволення позову свідчить про його суперечливу поведінку, що не відповідає принципу добросовісності.

Врахувавши вимоги статті 128 СК України та з огляду на визнання відповідачем свого батьківства, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про доведеність походження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що останнім не спростовано.

Встановивши батьківство ОСОБА_1 відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд правильно вирішив питання щодо стягнення аліментів з урахуванням вимог статей 180-182 СК України, що доводами апеляційної скарги відповідача також не спростовується.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає найкращім інтересам дитини, її праву знати своїх батьків та праву на їх піклування згідно вимог Конвенції про права дитини 1989 року та норм СК України.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , як необґрунтовані, та залишає оскаржуване рішення суду першої інстанції, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

В. П. Пікуль