ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2220/24
провадження № 2/753/3747/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Боклач А.Є., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у м. Києвіпро позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду міста. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем батьківських обов`язків, ненадання ним матеріального забезпечення, відсутністю бажання відповідача виховувати дітей.

Позивач вказує, що одразу після народження дитини стосунки між подружжям були припинені, сторони проживали окремо, батько дитини жодного разу з нею не бачився, донька з батьком не знайома. Як стверджує позивач, відповідач не цікавився життям дитини, не був присутній на жодній радісній події доньки, не знає її інтересів, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості у її житті, не виконує свої батьківські обов`язки.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 січня 2024 року справу передано на розгляд судді Якусику О.В.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/2220/24 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21 березня 2024 року, залучено до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві.

21 березня 2024 року підготовче засідання відкладено на 25 квітня 2024 року.

28 березня 2024 року від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрація у м. Києві надійшов висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06 червня 2024 року.

06 червня 2024 року розгляд справи відкладено на 21 червня 2024 року.

У судове засідання сторони не прибули, до початку розгляду справи представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення повісток про виклик та процесуальних документів у справі за адресою останнього відомого зареєстрованого його місця проживання.

Крім цього відповідач додатково неодноразово повідомлявся про день та час розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Інформація про стан розгляду справи викладалась у відповідних процесуальних документах - ухвалах суду, які, відповідно до приписів Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень України оприлюднювались у цьому Реєстрі. Окрім того інформація про стан дату і час розгляду справи була розміщена на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення, проти чого позивач не заперечував.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 травня 2022 року у справі № 753/1623/22 шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб, 15 лютого 2023 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , актовий запис № 69, прізвище дружини після шлюбу - ОСОБА_4 .

Як слідує з довідки Гімназії «Діалог» № 13 від 15 січня 2024 року, ОСОБА_3 є ученицею 6-В класу у гімназії «Діалог» Дарницького району м. Києва та за період навчання ОСОБА_3 в гімназії батько дівчинки ОСОБА_2 не брав участі у вихованні дитини, не спілкувався з класним керівником, не відвідував батьківські збори, не цікавився навчанням дитини. Також згідно з Довідкою № 19 від 12 липня 2022 року, ОСОБА_3 була ученицею школи І ступеня № 295 Дарницького району та за час навчання дитини в школі її батько ОСОБА_2 не брав участі у вихованні дитини, не спілкувався з класним керівником, не відвідував батьківські зібрання, навчанням не цікавився. Проживає в росії, сім`ї не допомагає.

Згідно з висновком від 25 березня 2024 року № 101-2733 Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з частиною другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У висновку органу опіки і піклування зазначено, що від народження ОСОБА_7 разом з матір`ю проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де для неї створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. За результатами розгляду питання комісією з питань захисту прави дитини Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації та ррахувавши пояснення матері, яка вказала, що на початку 2012 року між нею та батьком дитини фактично припинилися шлюбно-сімейні відносини, батько є громадянином російської федерації, де на думку матері, проживає зараз, востаннє бачив дитину на початку 2012 року і дитина з батьком не знайома, а після припинення спільного проживання батько дитини жодним чином не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток з початку 2012 року, орган опіки та піклування з метою захисту прав та інтересів дитини дійшов висновку за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, пунктами 6, 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках

Оцінивши надані сторонами докази, висновок органу опіки і піклування, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до дитини, а тому вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав є доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

При цьому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача спрямовано насамперед на захист інтересів дітей та є засобом стимулювання відповідача до належного виконання ним своїх обов`язків, який, в разі зміни свого ставлення до дітей та своїх батьківських обов`язків, матиме змогу звернутися до суду з відповідним позовом та поновити свої батьківські права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1 211,20 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 354-356 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у м. Києвіпро позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина російської федерації, батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211 грн 20 коп.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомий).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На заочне рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 26 липня 2024 року.

Суддя О.В. Якусик