Справа № 308/4941/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Феєра І.С.,

за участі секретаря: Форкош Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 лютого 2022 року, головуючий суддя Придачук О.А., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 квітня 2018 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого ним було передано відповідачу грошові кошти в сумі 500 000 грн., а останній зобов`язався повернути суму позики до 25.04.2019 року. На підтвердження укладення договору позики та отримання коштів у повному розмірі відповідачем надано розписку від 24 квітня 2018 року. Однак, у встановлений строк 25 квітня 2019 року відповідач свого зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав, уникає контактів з ним, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 500 000 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 лютого 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , суму боргу в розмірі 500 000,00 (п`ятсот тисяч грн. 00 коп.) грн., а також судовий збір в розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч грн. 00 коп.) грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, - 24 квітня 2018 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 позику в розмірі 500 000 грн., які останній зобов`язався повернути 25.04.2019 року, про що надав відповідну письмову розписку.

Взяті на себе зобов`язання Відповідач не виконав, суму боргу в розмірі 500 000 грн. позивачу не повернув.

У відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредиторі певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Вказана позиція висловлена Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 лютого 2021 року з розгляду справи №755/11600/18, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Згідно вимог ч.4 ст.263 ЩІК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Слід зазначити, що в матеріалах справи знаходиться оригінал розписки, яка складена та підписана особисто Відповідачем, що вказує на наявність між сторонами правовідносин за договором позики.

Розпискою безпосередньо підтверджується факт та дата отримання відповідачем 24 квітня 2018 року від позивача грошових коштів в розмірі 500 000 грн. та виникнення у відповідача боргового зобов`язання щодо їх повернення у строк 25.04.2019 року.

Посилання представника відповідача на те, що в розписці відсутнє зобов`язання відповідача повернути 25.04.2019 року саме грошові кошти не заслуговує на увагу, оскільки такі доводи спростовуються змістом самої розписки, яка не допускає двозначного тлумачення. Крім того, Відповідачем на спростування даних обставин не вказано, що саме потрібно повертати.

Також твердження відповідача щодо не його підпису на розписці, а також не визнання позову, вказує на те, що останній бажає ухилитися від повернення боргу.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно задовольнив заявлені позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 24.04.2018 року в загальній сумі 500 000 гривень.

Не заслуговує на увагу твердження апелянта про те, що судом першої інстанції протиправно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, з огляду на наступне.

В ході судового розгляду справи ОСОБА_2 заявлялось клопотання про проведення почеркознавчої експертизи. На вирішення експертизи запропоновано надати відповідь на питання: «Чи виконаний підпис на розписці від 24.04.2018 року ОСОБА_2 ?».

Однак, судом першої інстанції правомірно відхилено клопотанням позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Натомість ст. 105 ЦПК України передбачено, що призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

У відповідності до 2 постанови пленуму ВСУ №8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», неприпустимо призначати експертизу у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду.

Крім того, ч. 1 ст. 106 ЦПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм матеріального права вбачається, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять саме до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Однак, у даній справі зазначених умов призначення експертизи не встановлено.

Крім того, позивач наділений правом самостійно звернутись до експерта з метою проведення експертизи. Звертаючись до суду з даним клопотанням Відповідач не надав підтвердження неможливості отримати висновок на його замовлення, а тому відсутні підстави для призначення експертизи та в задоволенні клопотання про призначення експертизи слід відмовити.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому не заслуговують на увагу.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374,375,381-384ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 23 липня 2024 року.

Головуючий

Судді