КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/22995/23

13 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Кордюкової Ж.І, у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал») звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору №1033073 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення від 19.06.2017 року.

ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язалось своєчасно надавати послуги відповідної якості з централізованого водопостачання та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, визначених договором.

Відповідач свої зобов`язання за договором щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01.10.2018 рокупо 31.08.2023 року послуг належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 9 305,81 грн., яка складається із заборгованості з надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в сумі 8 386,27 грн., заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку в сумі 10,57 грн. та заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування в сумі 908,97 грн.

В зв`язку з простроченням оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення відповідач повинен сплатити також 3% річних в розмірі 1 048,85 грн. та інфляційні втрати в розмірі 5 095,18 грн.

Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 9 305,81 грн., 3% річних в розмірі 1 048,85 грн., інфляційні втрати в розмірі 5 095,18 грн. та судовий збір в розмірі 2 684 грн.

Відповідач подав до суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки ним було сплачено 9 305,81 грн. на рахунок позивача за житлово-комунальні послуги ще до звернення останнім до суду з цим позовом, а саме 19.09.2023 року. Нарахування інфляційних нарахувань та відсотків річних в період дії воєнного стану заборонено. Позивач пропустив строки позовної давності для звернення до суду з цими вимогами.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 3% річних від простроченої суми за період з жовтня 2018 року по січень 2022 року у розмірі 1 048 (одна тисяча сорок вісім) грн. 85 коп., інфляційні втрати за період з жовтня 2018 року по січень 2022 року у розмірі 5 095 (п`ять тисяч дев`яносто п`ять) грн. 18 коп. та судовий збір у розмірі 1 067 (одна тисяча шістдесят сім) грн. 43 коп.

Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обгрнутування апеляційної скарги вказує, що наявна заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення була сформована на підстав акту №2 від 18.08.2023 року приймання на абонентський облік засобів обліку води, підписаного ним та представником позивача яка була повність погашена 19 вересня 2023 року, а отже відсутні підстав для стягнення 3% річних та інфляційних за період з жовтня 2018 року по січень 2022 року.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній наголошує на законності рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В обгрнутування відзиву вказують, що не нараховували відповідачу ні компенсаційні втрати ні штрафні санкції на суму заборгованості, яка виникла у період дії воєнного стану. Вказують, що перерахунок який було здійснено на підставі акту №2 від 18.08.2023 року лише зменшив розмір заборгованості, а не сформувалась заборгованість у зв`язку з перерахунком, як про те зазначає відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позов обґрунтований, а позивач обгрунтовано нарахував зазначені суми і вважав за можливе покласти їх в основу рішення суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

05.08.2014 року в газеті «Хрещатик» №110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (далі - Повідомлення) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору.

Повідомленням визначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

ПрАТ «АК «Київводоканал» здійснює основну діяльність із забору, очищення та постачання води, а також додаткову - каналізація, відведення та очищення стічних вод.

За умовами вищевказаного договору ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язалось своєчасно надавати послуги відповідної якості з централізованого водопостачання та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, визначених договором.

Крім того, 19.06.2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір №1033073 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, відповідно до умов якого позивач зобов`язався своєчасно надавати послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодноїта гарячої води, а відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги.

Згідно з розрахунком, зробленим позивачем, за період з жовтня 2018 року по серпень 2023 року заборгованість ОСОБА_1 по оплаті послуг з централізованого водопостачання та водовідведення становить 8 386,27 грн., заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку в сумі 10,57 грн. та заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування в сумі 908,97 грн., 3% річних складають 1 048,85 грн., інфляційні втрати 5 095,18 грн.

19.09.2023 рокуОСОБА_1 оплатив на користь позивача за надані послуги в сумі 9035 грн.. з яких за холодну воду - 5074,07 грн., за водовідведення гарячої води 3322,77 грн., за абонентське обслуговування - 869,78 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника.

Суд відзначає, що співвласники квартири у багатоквартирному будинку повинні усвідомлювати, що набуття права власності на квартиру покладає на них обов`язок утримувати своє майно та оплачувати відповідну отриману послугу.

Водночас, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що у нього відсутня заборгованість перед позивачем.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надав квитанцію від 19.09.2023року №, відповідно до якоїостаннім сплачено 9 305,81 грн.

Таким чином, судом встановлено, що станом на день прийняття рішення, у відповідача відсутня заборгованість перед ПрАТ «Київводоканал» за надані останнім житлово-комунальні послуги.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовної заяви в частині стягнення з відповідача заборгованості по оплатіза житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 8 386,27 грн., заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку в розмірі 10,57 грн., заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування у розмірі 908,97 грн., а загалом у сумі 9 305,81 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 5 095,18 грн. та 3% річних в розмірі 1 048,85 грн., нарахованих на суму заборгованості з наданих послуг.

На спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання.

Як було встановлено судом вище, відповідач сплатив заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги перед позивачем у повному обсязі 19.09.2023року.

Таким чином, і нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості може бути здійснене до моменту погашення такої заборгованості, тобто до вересня 2023 року.

Водночас, 24.02.2022 рокуз 5-30 год. в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ, введено воєнний стан.

Постановою КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 року№206 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:

- нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги;

- припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Таким чином, позовні вимоги в частині інфляційних втрат в розмірі 5 095,18 грн. та 3% річних в розмірі 1 048,85 грн., нарахованих на суму заборгованості з наданих послуг, підлягають задоволенню, оскільки нараховані правильно по січень 2022 року, з урахуванням вимог вищенаведеної постанови КМУ від 05.03.2022 №206.

Погоджується апеляційний суд і з висновками суду першої інстанції щодо застосування строків позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина 1 ст. 256 ЦК України).

Відповідно до частини 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В силу частин 1, 5 ст. 261, частин 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" встановлено на всій території України карантин з 12.03.2020 року.

Зазначене дає підстави для висновку, що строк позовної давності за вимогами до відповідача в силу пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

01.11.2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому заявлено до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з жовтня 2018 року по січень 2022 року, включно, тобто позовну заяву було подано до суду під час дії карантинних заходів.

Зазначене свідчить про те, що позивач звернувся до суду з позовом в межах строків позовної давності з урахуванням продовження строку їх дії на період карантину, строки позовної давності позивач не пропустив, а тому з відповідача підлягає стягненню 3% річних та інфляційних втрат за період з жовтня 2018 року по січень 2022 року, включно.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обґрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

З огляду на вищевикладене, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: