Провадження № 2/522/994/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До суду 20.10.2023 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, а саме стягнення суми позики в розмірі 1 400 000 грн, 3% річних в сумі 51 435,62 грн, інфляційні втрати в сумі 147 317,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 надано ОСОБА_2 в позику грошові кошти у розмірі 1 400 000 грн, які отримано відповідачем особисто 12.02.2021 року зі строком повернення до 01.07.2022 року, про що ним було складено відповідну розписку. У розписці від 12.02.2021 року зазначено, що ОСОБА_3 , яка є дружиною ОСОБА_2 , надала згоду на взяття ним в борг вищевказаних коштів. Відповідачі за вказаний період та станом на дату подання даного позову не виконали взяті на себе зобов`язання по поверненню позики. Заборгованість по позиці станом на 01.07.2022 року (після сплину строку на повернення) складає 1 400 000 грн. Позивачем нараховано відповідачам 3% річних (в межах строку загальної позовної давності) у розмірі 51 435,62 грн. та інфляційні втрати в сумі 147 317,05 грн.

У зв`язку з тим, що ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 не повернули ОСОБА_1 позику, він була змушений звернутись до суду з даним позовом.

Матеріали позову суддя отримала 23.10.2023 року.

Ухвалою суду від 26.10.2023 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 20.11.2023 року.

Також, разом з позовом представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 27.10.2023 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Цимбал С.Ю. про забезпечення позову задоволено частково.

Забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_2 відчужувати у будь-який спосіб нерухоме майно, а саме, житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Любашівський район, с. Бокове, реєстраційний номер майна 23283062.

Забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_3 відчужувати у будь-який спосіб нерухоме майно, а саме,

- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянка, кадастровий номер: :02:005:0428, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 7).

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

У підготовчому засіданні 20.11.2023 року був присутній представник ОСОБА_1 адвокат Цимбал С.Ю., заявив клопотання про витребування інформації щодо перетину кордону відповідачами.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені.

Протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 15.01.2024 року, у зв`язку з неявкою відповідачів та з метою повторного їх повідомлення.

05.12.2023 року представник позивача на електронну адресу суду надав клопотання, в якому просив витребувати з Державної прикордонної служби України відомості про перетин кордону ОСОБА_2 за період з 01.01.2022 року по 05.12.2023 року.

15.01.2024 року представник позивача на електронну адресу суду надав клопотання, в якому просив витребувати з Державної прикордонної служби України відомості про перетин кордону ОСОБА_3 за період з 01.01.2022 року по 05.12.2023 року.

У підготовчому засіданні 15.01.2024 року був присутній представник ОСОБА_1 адвокат Цимбал С.Ю., заявив клопотання про витребування інформації щодо перетину кордону відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки має інформацію про те, що вони виїхали за межі України.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за їх відсутністю суду не було надано.

15.01.2024 року від адвоката Мурашко І.С. через систему Електронний суд надійшла заява, в якій останній зазначив, що його повноваження, як представника ОСОБА_3 , припинилися за домовленістю.

Протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 26.02.2024 року у зв`язку з неявкою відповідачів та клопотанням представника позивача про витребування з Державної прикордонної служби України відомостей щодо перетину відповідачами кордону України.

Ухвалою суду від 15.01.2024 року клопотання представника позивача - задоволено.

Витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію з обмеженим доступом, а саме: відомості щодо перетину громадянином України ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 03.10.2001 року; паспорт громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_3 , виданий 08.08.2014 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), державного кордону України у період з 01 січня 2022 року по теперішній час.

Витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію з обмеженим доступом, а саме: відомості щодо перетину громадянкою України ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 11.12.2015 року, паспорт громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_6 , виданий 28.03.2016 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), державного кордону України у період з 01 січня 2022 року по теперішній час.

29.01.2024 року на електронну адресу суду та 02.02.2024 року на адресу суду поштою на виконання ухвали суду від 15.01.2024 року з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшли відповіді щодо перетину державного кордону України ОСОБА_3 . В відповіді також зазначено, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 01.01.2022 року по 26.01.2024 року в Базі даних не виявлено.

У підготовче засідання призначене на 26.02.2024 року ОСОБА_1 не з`явився, представник позивача адвокат Цимбал С.Ю. через канцелярію суду надав заяву, в якій просив закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті. Справу просив розглядати за відсутністю сторони позивача.

Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відзив суду не надали.

Ухвалою суду від 26.02.2024 року по справі закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 23.04.2024 року.

У судове засідання 23.04.2024 року з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Цимбал С.Ю. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. До суду від представника ОСОБА_7 -адвоката Петрович А.М. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Розгляд справи відкладено на 04.06.2024 року у зв`язку з першою неявкою відповідачів.

У судове засідання 04.06.2024 року з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Цимбал С.Ю. Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Розгляд справи відкладено на 02.07.2024 року з метою належного повідомлення всіх учасників справи.

До суду 02.07.2024 року від представника ОСОБА_7 -адвоката Петрович А.М. надійшло клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документу.

В обґрунтування клопотання зазначено, що відповідач ОСОБА_3 заперечує проти позову, оскільки розписку від 12.02.2021 року вона з позивачем не підписувала. Крім того відповідачка розписку, датовану 12.02.2021 року та долучену позивачем до позову не складала та позивачу не надавала, грошові кошти у позивача не позичала, про наявність боргу перед позивачем дізналась ознайомившись з даною справою. Зазначено, що відповідачка більше 3 років спільно не проживає з відповідачем ОСОБА_2 , з початку воєнних дій знаходиться за кордоном разом із дітьми. Вважає, що для встановлення істини у справі та спростування справжності підпису необхідно провести судово-почеркознавчу експертизу, а для усунення суперечностей щодо існування іншого варіанту розписки-технічну експертизу документу.

У судове засідання 02.07.2024 року з`явилися представник ОСОБА_1 адвокат Цимбал С.Ю., представник відповідачки ОСОБА_3 -адвокат Петрович А.М.

Представник відповідачки ОСОБА_3 -адвокат Петрович А.М. зазначила, що нею було подано клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документу та просила оголосити перерву з метою мирного урегулювання спору.

Представник ОСОБА_1 адвокат Цимбал С.Ю. заперечував проти даного клопотання.

Протокольною ухвалою суд відмовим у задоволені клопотання представника відповідачки ОСОБА_3 -адвоката Петрович А.М. про перерву з метою врегулювання спору мирним шляхом у зв`язку з відмовою представника позивача.

Розгляд справи відкладено на 23.07.2024 року у зв`язку з відсутністю повідомлення про вручення повістки відповідачу.

До суду 22.07.2024 року від представника ОСОБА_1 адвоката Цимбал С.Ю. надійшли заперечення на клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документу.

У судове засідання 23.07.2024 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. Від представника ОСОБА_1 адвоката Цимбал С.Ю. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 23.07.2024 клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Петровича А.М. щодо призначення судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи залишено без задоволення.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, відзиви суду не надали. Заяв по суті справи відповідачем ОСОБА_2 також не було надано.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України, датою складення цього судового рішення є 25.07.2024 року.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та додані до неї документи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.02.2021 року ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) було надано ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в борг грошові кошти у розмірі 1 400 000 грн., які ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 01.07.2022 року.

Факт передачі грошових коштів підтверджується копією розписки від 12.02.2021 року, відповідно до якої передача грошових коштів мала місце 12.02.2021 року. У даній розписці від 12.02.2021 року також зазначено, що ОСОБА_3 , яка є дружиною ОСОБА_2 , надає свою згоду на взяття ним в борг вищевказаних коштів, що затверджено її підписом.(а.с. 17) Оригінал розписки був наданий суду для огляду.

Як зазначив позивач, у встановлений сторонами строк відповідач суму позики не повернув.

Таким чином, позикодавець належним чином виконав взятий на себе обов`язок із передачі грошових коштів. Разом з тим, за відсутності доказів протилежного, судом встановлено невиконання відповідачкою у повному обсязі обов`язку з повернення суми позики у встановлений сторонами строк.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно зі ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилався на те, що борг за договором позики є спільним боргом подружжя, тому стягненню підлягає з обох відповідачів.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Відповідачами не спростовано належним чином факт отримання позики не в інтересах сімї.

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.

Положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

У той же час, доказів того, що отримані грошові кошти були витрачені не в інтересах сім`ї, відповідачами не надано та не підтверджено це відповідними доказами. Тобто відповідачами не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для солідарного стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 12.02.2021 року в розмірі 1 400 000 грн., оскільки взяття у борг грошових коштів було за згодою ОСОБА_3 , що підтверджується її власноручним підписом у розписці від 12.02.2021 року. (а.с. 17)

Щодо стягнення інфляційних збитків та 3% річних.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також, згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України).

Верховний Суд України у постанові від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16 зробив висновок, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Щодо стягнення 3 % річних у розмірі 51 435, 62 грн. та інфляційних витрату у розмірі 147 317 ,05 грн. у період з 02.07.2022 року по 21.09.2023 року.

Основна сума заборгованості за договором:Сума боргу
з 02/07/2022 до 21/09/2023 1 400 000,00 грн.
Всього:1 400 000,00 грн.

Інфляційні витрати:

Останній період (02/07/2022 - 21/09/2023) Індекс інфляції
липень 2022100,70
серпень 2022101,10
вересень 2022101,90
жовтень 2022102,50
листопад 2022100,70
грудень 2022100,70
січень 2023100,80
лютий 2023100,70
березень 2023101,50
квітень 2023100,20
травень 2023100,50
червень 2023100,80
липень 202399,40
серпень 202398,60
вересень 2023100,50

Останній період

IIc (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) = 1.11075260

Інфляційне збільшення:

1 400 000,00 x 1.11075260 - 1 400 000,00 = 155 053,64 грн.

3% річних

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 02/07/2022 до 21/09/2023 1 400 000,00 x 3 % x 447 : 365 : 10044751 435,62 грн.

Всього штрафних санкцій: 51 435,62 грн.

Враховуючи те, що умови договору позики щодо своєчасного повернення боргу позичальником не виконувались, то суд дійшов висновку про солідарне стягнення суми боргу та трьох відсотків річних за договором позики.

Таким чином стягненню за період з 02.07.2022 року по 21.09.2023 року підлягають 3 % річних у розмірі 51 435,62 грн. та інфляційні витрати у розмірі 147 317,05 грн., оскільки суд у цій частині не може вийти за межі позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене позов підлягає задоволенню у повному обсязі у розмірі 1 598 752 ,67 грн.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі по 6 710 грн. (13 420 грн. сплачений судовий збір при поданні позову : 2 відповідача) з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст. 21, 36, 60, 61, 65, 73 СК України, ст.ст. 4, 11, 14, 15, 16, 526, 545, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 4, 10-13, 19, 43, 49, 76-81, 89, 95, 28, 141, 223, 258, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_4 ) заборгованість за договором позики від 12.02.2021 року в сумі 1 598 752 (один мільйон п`ятсот дев`яносто вісім тисяч сімсот п`ятдесят дві) гривні 67 копійок, з яких:

- основний борг в сумі 1 400 000 грн.;

- 3% річних (за період з 02.07.2022 року 21.09.2023 року) в сумі 51 435,62 грн.;

- інфляційні втрати (за період з 02.07.2022 року 21.09.2023 року) в сумі 147 317,05 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_4 ) судовий збір по 6 710 (шість тисяч сімсот десять) гривень 00 копійок з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 25.07.2024 року.

Суддя: Л.В. Домусчі