СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6515/24

пр. № 2/759/3028/24

09 липня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

при секретарі судових засідань Шило М.І.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2024 р. адвокат Возний М.В., який представляє інтереси позивача, звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01.06.2022 р. по 01.03.2024 р. у розмірі 21287,85 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує на стягнення позивачем з відповідача аліментів на утримання дитини та наявність заборгованості з їх сплати.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 05 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

24.05.2024 р. до суду відповідачем подано відзив у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказує, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, а у зв`язку із помилковим зарахуванням державним виконавцем грошових коштів на її погашення. Не погоджується із розрахунком заборгованості виконавця та відповідно проведеним позивачем розрахунком пені.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримує та просить задовольнити.

У судове засідання відповідач не з`явився, просить здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , про що Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено актовий запис №2690. Батьком дитини вказано ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_5 .

25.02.2020 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено шлюб, який зареєстровано Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЦМУМЮ (м.Київ) (актовий запис №151).

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 19.07.2021 р. (справа №759/13687/21) шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20.10.2022 р. (справа №759/6416/22) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.06.2022 р. і до досягнення дитиною повноліття.

12.12.2022 р. Святошинським районним судом м.Києва видано виконавчий лист.

Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця зі сплати аліментів за виконавчим листом №759/6416/22 за період з червня 2022 по березень 2024 р. станом на 01.03.2024 р. за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 21287,85 грн.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями ч. ч. 1,2 ст. 196 ЦПК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі N 661/905/19 вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

У постанові Верховного суду від 18 січня 2023 року у справі N 161/5211/22 звернуто увагу на наступне.

Правовідносини щодо утримання батьками дитини або дітей до їх повноліття регулюється главою 15 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, у визначений за домовленістю між ними спосіб або ж за рішенням суду з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України (статті 180, 181, 183, 184, 189 СК України).

Так, частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Тлумачення статті 191 СК України дає підстави для висновку, що юридичне значення для визначення часу, з якого присуджуються аліменти на дитину, має час звернення до суду іншого з батьків з позовом або заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Виключення із цього правила стосуються стягнення аліментів за минулий час (до пред`явлення позову).

Судовим рішення від 20.10.2022 р., яким стягнуто аліменти з ОСОБА_3 , визначено, що аліменти стягуються з 16.06.2022 року, тобто з дня пред`явлення позову до суду.

Разом із цим, для застосування зазначеної вище санкції (стягнення неустойки) до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Наведене свідчить про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не тільки до 20.10.2022 року (день проголошення судового рішення про стягнення аліментів), а і до січня 2023 р. Такого висновку дійшов суд, зважаючи на обставину розгляду судом справи про стягнення аліментів в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відсутність відзиву відповідача, що може свідчити про необізнаність відповідача про ухвалене судове рішення.

Позивачем не зазначаються та не надаються докази про обізнаність відповідача із судовим рішенням, а також дату її звернення до виконавчої служби для виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Однак вбачається, що вже не початку 2023 р. відповідач почав сплачувати аліменти, поступово погашаючи заборгованість, яка була нарахована виконавцем з моменту пред`явлення позову.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо права на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за рішенням суду, суд зобов`язаний з`ясувати: чи була вина особи у виникненні цієї заборгованості.

З наведених обставин справи вбачається, що з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини. Відповідачем добровільно сплачуються аліменти після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, яке набрало законної сили та після відкриття виконавчого провадження. А стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність вини відповідача за ухилення від сплати аліментів.

За наведених обставин, повно і всебічно дослідив всі обставини справ, давши їм належну правову оцінку у відповідності до норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст, 6-13,18,19,71-79,89,141,259,263,264,265,268,273,274,279,354,355 ЦПК України, ст. 196 СК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами зад правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова