Справа № 740/664/24
Провадження № 2/740/543/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (далі ТОВ «Коллект центр», товариство) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

У січні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 491005335 від 24 травня 2019 року в розмірі 94 231,84 грн, а також судовий збір в розмірі 3 028,00 грн та 17 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 травня 2019 року ОСОБА_1 та Акціонерне товариство «Альфа-Банк» уклали договір про надання кредиту № 491005335, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 49 851,60 грн, а відповідачка зобов`язувалася повернути кредит у строк до 27.05.2023 та сплатити проценти за користування кредитними коштами з розрахунку 32 % річних. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором.

17.05.2021 між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» укладено договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги за угодою від 24.05.2019, яка укладена між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 18-05/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги за договором від 24.05.2019, що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 . У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до ТОВ «Коллект центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за кредитним договором № 491005335 від 24.05.2019, що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

Умови вищезазначеного кредитного договору відповідачкою не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. Станом на 09.01.2024 заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 94 231,84 грн, з яких: 45 246,47 грн за тілом кредиту; 42 768,27 грн за процентами на дату відступлення права вимоги; 5 434,53 грн за процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 12 квітня 2024 року 11-00 год., яке в подальшому відкладено на 17 липня 2024 року 16-00 год.

У відзиві на позов представник відповідачки адвокат Кубрак Ю. І. зазначив, що ОСОБА_1 визнає позов частково, а саме лише тіло кредиту в розмірі 45 246,47 грн. Зауважив, що позовна заява та додані до неї матеріали не містять розрахунків щодо нарахування саме такого розміру процентів. Із наданих позивачем відомостей не вбачається порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами до укладення договорів про відступлення права вимоги, період та ставки, за якими здійснювалось нарахування. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то зазначив, що відповідачка не погоджується із стягненням на користь позивача витрат на правничу допомогу та просить зменшити розмір зазначених витрат із 17 000,00 грн до 3 000,00 грн.

У письмових поясненнях представник позивача ОСОБА_2 просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачка уклала кредитний договір за власним бажанням, добровільно, без будь якого примусу. Перед укладенням договору вона отримала від кредитодавця всю інформацію щодо кредиту, ознайомилася з усіма умовами, зокрема, розміром процентної ставки за користування кредитом, яка є фіксованою та складає 32 % річних. Зауважила, що договір та його умови в судовому порядку не оскаржувалися, не визнавалися недійсними. Відповідачка не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату нею заборгованості в повному обсязі чи про причини несвоєчасного погашення кредиту. Розрахунок заборгованості здійснено відповідно до умов укладеного договору. При цьому контр-розрахунку відповідачкою не подано. Зазначила, що в розрахунку заборгованості первісного кредитора чітко вказано, з чого складається сума заборгованості, та за який період вона була нарахована.

Представник позивача ОСОБА_3 подала до суду клопотання про проведення судового засідання без її участі.

До суду надійшла заява представника відповідачки адвоката Кубрака Ю. І. про розгляд справи в його та відповідачки відсутність, позовні вимоги визнав частково, а саме в частині заборгованості за тілом кредиту 45 246,47 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно із ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 24.05.2019 ОСОБА_1 підписала оферту на укладання угоди про надання кредиту № 491005335, паспорт споживчого кредиту, додаток № 1 до угоди про надання кредиту № 491005335, а також анкету-заяву про акцепт АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». За умовами договору відповідачка отримала споживчий кредит у сумі 49 851,60 грн строком на 48 місяців, дата поверненя кредиту 27.05.2023. До умов договору застосовується фіксована процентна ставка 32,00 % річних. Також сторони погодили наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язання за договором, а саме штрафи за прострочення внесення суми мінімального платежу: за кожне прострочення платежу, що триває від 1 до 4 днів 100 грн; за кожне прострочення платежу, що триває 5 та більше днів 300 грн (а. с. 5, 6).

Банк перерахував кредитні кошти на рахунок відповідачки, що підтверджується меморіальним ордером № 2745912 від 27 травня 2019 року (а. с. 7).

Згідно з розрахунком заборгованості загальна заборгованість за кредитним договором № 491006335 від 24.05.2019 станом на 17.05.2021 (на день відступлення права вимоги ТОВ «Флексіс) складає 64 917,10 грн, з яких: 45 246,47 грн за кредитом; 18 888,06 грн за процентами; 782,57 грн за штрафами (зворот а. с. 7).

17.05.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» укладено договір факторингу № 2, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1-1 до договору, у тому числі за договором № 491005335, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , що підтверджується також платіжним дорученням № 253, додатком 1-1 до договору факторингу, витягом з додатку 1-1 до договору факторингу (а. с. 10-15).

18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 18-05/21, та відповідно до витягу з додатку 1-1 до вказаного договору факторингу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 491005335 перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал» (а. с. 22).

Згідно з наданим ТОВ «Вердикт капітал» розрахунком станом на 10.01.2023 (на день відступлення права вимоги) заборгованість відповідачки за договором № 491005335 становить 88 797,31 грн, з яких: 45 246,47 грн за основною сумою кредиту; 18 888,06 грн за процентами на дату відступлення права вимоги; 782,57 грн пеня; 23 880,21 грн за нарахованими процентами за користування грошовими коштами за період з 18.05.2021 по 09.01.2023 (включно) (а. с. 8).

10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги. За цими договорами до ТОВ «Коллект центр» перейшло право грошової вимоги, зокрема, до боржниці ОСОБА_1 , що підтверджується також актом прийому-передачі реєстру боржників, реєстром боржників (а. с. 23-29).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Коллект центр», станом на 09.01.2024 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за договором № 491005335 становить 94 231,84 грн, з яких: 45 246,47 грн за тілом кредиту; 48 202,80 грн за процентами (зокрема, 42 768,27 грн за процентами на дату відступлення права вимоги; 5 434,53 грн за процентами, нарахованими за період користування грошовими коштами з 10.01.2023 по 26.05.2023); за пенею 782,57 грн (а. с. 9).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Також відповідно до ст. 1082 ЦПК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, з дійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що н алежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За правилами ст. 89 ЦПК України с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Надані позивачем на обґрунтування своїх вимог докази суд вважає належними та допустимими і такими, що підтверджують укладення відповідачкою вищевказаного кредитного договору, який не оспорений відповідачкою у встановленому законом порядку та згідно з презумпцією правомірності договору є правомірним (дійсним) станом на час розгляду справи в суді.

Підписуючи вищевказаний кредитний договір, відповідачка погодилася з умовами кредитування, у тому числі на розмір процентів за користування кредитними коштами, а тому доводи її представника про незаконність нарахування процентів, дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін безпідставні.

Відповідачкою та її представником, викладені у відзиві обставини, не підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема не надано платіжних документів, або їх копій, що могли б спростувати розрахунок боргу, наданий позивачем.

З урахуванням викладеного, унаслідок невиконання відповідачкою взятих за кредитним договором зобов`язань утворилася заборгованість у вказаному позивачем розмірі, яка не спростована відповідачкою та її представником, і така заборгованість підлягає стягненню з неї на користь позивача, який є новим кредитором на підставі відповідного договору про відступлення права вимоги.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктами 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, у ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 січня 2019 року в справі № 910/15944/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц).

Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги на суму 17 000,00 грн надано такі документи: договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги, платіжна інструкція від 10 січня 2024 року, заявка на надання юридичної допомоги № 219, витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024, відповідно до якого вартість обсягу наданих послуг становить 17 000,00 грн.

Суд вважає, що визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 17 000,00 грн є завищеним з урахуванням категорії справи та наданих адвокатом послуг. Так, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн відповідатимуть критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин цієї справи, що є співмірним зі складністю справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг, які зводилися до надання усної консультації з вивченням документів, підготовки пропозицій та складення позовної заяви. При цьому суд також ураховує фінансовий стан обох сторін, де позивачем є юридична особа, яка займається питаннями фінансового характеру, і на користь якого стягнуто грошові кошти, як заборгованість за договором, а відповідачкою - фізична особа, з якої стягнуто заборгованість за кредитним договором у зв`язку з невиконанням умов договору.

Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 8028,00 грн.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 81, 89, 141, 263 265, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306; ) заборгованість у розмірі 94 231 (дев`яносто чотири тисячі двісті тридцять одна) гривень 84 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306; ) судові витрати в загальному розмірі 8028 (вісім тисяч двадцять вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко