Справа № 163/1775/24
Провадження № 2-о/163/59/24
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2024 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Павлуся О.С.

з участю секретаря Семенюк К.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису (заінтересована особа ОСОБА_3 ),

в с т а н о в и в :

У заяві ОСОБА_1 просить видати обмежувальний припис щодо її сина ОСОБА_3 з передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" підстав.

Заявлені вимоги заявник обґрунтувала тим, що проживає разом із сином ОСОБА_4 у своєму будинку по АДРЕСА_1 . Інший син ОСОБА_5 періодично приїжджає до них та вчиняє домашнє насильство, а саме обзиває їх нецензурними словами, погрожує фізичною розправою, чим завдає шкоди їх психологічному здоров`ю. З цього приводу зверталася в поліцію, щодо сина ОСОБА_5 складався протокол і справа розглядалася в суді. У зв`язку із цим просила заборонити сину ОСОБА_5 перебувати в місці її проживання упродовж шести місяців.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 пояснила, що син ОСОБА_5 приходить до них додому, свариться та забирає майно, яке вона нажила з чоловіком.

Представник заявника адвокат Ничая В.М. заяву підтримав та просив її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що одружений, має двоє дітей, уже понад шість років будує власний житловий будинок. Будівництво не завершене, в будинку відсутня електроенергія, однак незважаючи на це, разом із сім`єю переїхав у цей будинок на проживання. До батьківського будинку приходить лише, щоб забрати свої речі, однак цьому йому перешкоджає брат, який відразу закриває будинок та викликає наряд поліції. Щодо матері ніколи протиправних дій не чинив.

Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини.

Заявник ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_4 проживають по АДРЕСА_1 .

Інший син заявниці ОСОБА_5 фактично у вказаному житлі не проживає, хоча згідно із довідкою Головненської селищної ради від 29 липня 2024 року № 280 разом із дружиною та двома синами зареєстровані у цьому житлі.

Постановою Любомльського районного суду від 26 жовтня 2023 року ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.1732 КУпАП за те, що близько 22:00 години 16 жовтня 2023 року за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство щодо матері ОСОБА_6 та брата ОСОБА_7 , а саме, в їх адресу виражався нецензурною лайкою.

Постановою Любомльського районного суду від 04 липня 2024 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.1732 КУпАП за те, що близько 10:00 години 21 червня 2024 року за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно брата ОСОБА_7 , а саме в його адресу виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою в результаті чого міг завдати шкоди його психологічному здоров`ю, а також за те, що цього ж дня близько 16:20 години 21 червня 2024 року вчинив словесну суперечку відносно брата ОСОБА_7 , чим порушив вимоги ТЗП серії АА №378140 від 21.06.2024 винесеного терміном на 5 діб в якому заборонено будь-яким способом контактувати з ним.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

За положеннями пункту 7 частини 1 статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Обмежувальним приписом визначаються визначені Законом заходи тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частини 2-4 статті 26 Закону).

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису слід встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Свою заяву про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 заявниця обґрунтувала тим, що останній приїжджає до неї додому, ображає її нецензурними словами, погрожує фізичним насильством.

Із матеріалів справи вбачається, що факт неправомірних дій ОСОБА_3 щодо заявниці підтверджується лише копією постанови суду від 26 жовтня 2023 року, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Тобто за такі вчинені дії ним понесено адміністративну відповідальність.

Разом із цим, що за змістом цієї постанови неправомірність дій ОСОБА_3 полягає у тому, що він лише виражався в адресу матері нецензурними словами. Тобто цією постановою не підтверджується висловлення щодо заяниці погроз фізичним насильством.

Крім того суд зауважує, що ця відповідальність понесена ОСОБА_3 задовго (за майже 10 місяців) до звернення із цією заявою до суду.

Інша наявна в справі постанова суду від 04 липня 2024 року не стосується заявниці як постраждалої особи в розумінні Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Брат ОСОБА_3 ОСОБА_7 , який у відповідності до ст.3502 КУпАП наділений правом на подання аналогічної заяви, таким своїм правом не скористався.

Будь-які інші докази, які б з реальною вірогідністю свідчили про продовження чи повторного вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства стосовно заявниці або ж настання тяжких чи особливо тяжких наслідків, до матеріалів заяви не додано і в судовому засіданні не доведено.

Пояснення учасників справи свідчить, що між ними склалися неприязні стосунки через родинні майнові питання, які підлягають вирішенню в інший спосіб, а ніж встановлення певних обмежень шляхом видачі обмежувального припису.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно її сина ОСОБА_5 , оскільки обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених вимог, не доведені перед судом достатніми доказами, а також не свідчать про існування ризиків вчинення насильства зі сторони ОСОБА_3 у майбутньому.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265, 294, 3505, 3506 ЦПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 відмовити.

На рішення протягом 30 днів з дня складання його повного тексту може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про учасників справи:

заявник ОСОБА_1 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

заінтересована особа ОСОБА_3 ; зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складання повного судового рішення 14 серпня 2024 року.

Головуючий : суддя О.С.Павлусь