СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-с/759/53/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду міста Києва Кравченко Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу Святошинського районного суду міста Києва від 08 липня 2024 року у цивільній справі № 759/13816/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» (далі - Товариство) про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг ЖКГ,

УСТАНОВИВ:

19.07.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , у якій він просив скасувати судовий наказ Святошинського районного суду міста Києва від 08 липня 2024 року у цивільній справі за заявою Товариства про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг ЖКГ, стягнути з Товариства на його користь судовий збір за подання заяви.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2024 головуючим суддею визначено Кравченка Юрія Вікторовича. Справа передана судді 23.07.2024.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що:

- Товариство в односторонньому порядку змінило умови та вартість послуг, що передбачені договором № 43 про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння у отриманні комунальних послуг № 43 від 13.05.2019, з чим заявник не погодився;

- 26.06.2023, 14.08.2023, 15.09.2023, 30.10.2023 ОСОБА_1 звертався до Товариства із заявами про перерахунок наданих послуг;

- Товариство не зазначило конкретний перелік послуг, за які нарахована заборгованість.

Дослідивши заяву та додатки до неї, суддя дійшов таких висновків.

Згідно із ч. 3 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" № 14 від 23 грудня 2012 року, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Отже, виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги стягувача, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору та при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи, то відповідна заява боржника є єдиною підставою для скасування судового наказу

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому ст. 444 цього Кодексу.

Перевіривши доводи заяви про скасування судового наказу, дослідивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи, беручи до уваги, що наказне провадження є безспірним, підстави для повернення заяви про скасування судового наказу відсутні, вважаю, що викладені у заяві про скасування судового наказу заперечення проти вимог заяви про видачу судового наказу потребують додаткового дослідження, оскільки між стягувачем та боржником виник спір щодо наявності заборгованості, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

У зв`язку з наведеним доходжу висновку, що судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальної послуг підлягає скасуванню, а заява про скасування судового наказу підлягає задоволенню.

До суду клопотання боржника про поворот виконання судового наказу не надійшло у зв`язку з чим питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому ст. 444 ЦПК України не підлягає вирішенню.

Щодо вимоги про стягнення з Товариства судового збору за подання заяви про скасування судового наказу слід зазначити таке.

Положення ст. 164 ЦПК України не передбачає порядку розподілу судових витрат, а саме судового збору за подачу заяви про скасування судового наказу. Частина друга вказаної статті передбачає лише можливість врахування суми судового збору, сплаченої за видачу судового наказу, до суми судового збору, яка має бути сплачена стягувачем при зверненні до суду в порядку позовного провадження.

Окрім того, норми ст. 171 ЦПК України також не передбачають відшкодування судових витрат на користь особи, яка звернулась до суду із заявою про скасування судового наказу, в тому числі за рахунок стягувача.

Законодавець у ч. 3 ст. 171 ЦПК України вичерпно визначив процесуальні дії суду, які можуть мати місце разом зі скасуванням судового наказу - поворот виконання судового наказу. Питання стягнення судових витрат суд не вирішує.

Більш того, і глава 8 "Судові витрати" розділу І ЦПК України, не містить норми, відповідно до якої, у випадку скасування судового наказу на стягувача за судовим наказом покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат.

Порядок розподілу судових витрат визначений статтями 141, 142 ЦПК України, які регулюють порядок розподілу судових витрат, понесених сторонами при розгляді справ у позовному провадженні.

При цьому слід зауважити, що скасуванням судового наказу спір по суті не вирішується, тому підстав для стягнення судового збору на користь заявника та інших витрат немає.

З огляду на викладене, суддя доходить висновку, що у стягненні судового збору, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 171, 258-261, 353ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу Святошинського районного суду міста Києва від 08 липня 2024 року у цивільній справі № 759/13816/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг ЖКГ, задовольнити частково.

Судовий наказ Святошинського районного суду міста Києва від 08 липня 2024 року у цивільній справі № 759/13816/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг ЖКГ, скасувати.

У задоволенні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» на користь ОСОБА_1 судового збору за подання заяви про скасування судового наказу відмовити.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина», що їх вимоги можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Кравченко.