П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року м. Київ

Справа №607/12426/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/10530/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участі секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Саадулаєва А.І. 11 березня 2024 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінтаргет» про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В

В липні 2023 року позивач звернулась до суду першої інстанції з вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір №715961 від 12 жовтня 2021 року, укладений між ТОВ «Фінтаргет» та ОСОБА_1 ..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно інформації, яка відображена на сайті Українське бюро кредитних історій, станом на 30 червня 2023 року слідує, що за ОСОБА_1 рахується начебто відкритий у TOB «Фінтаргет» кредит № 715961 від 12 жовтня 2021 року та існує поточна заборгованість по ньому. 05 січня 2022 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку (трек-номер 221) надіслала на адресу відповідача TOB «Фінтаргет» письмову вимогу в якій зазначила, що ОСОБА_1 кредитних договорів з TOB «Фінтаргет» не укладала, коштів не отримувала. Вказану письмову вимогу отримано TOB «Фінтаргет» 10 січня 2022 року, однак виконано не було. На теперішній час позивачу не відомо хто був позичальником та на яке ім`я, номер рахунку перераховані кредитні кошти. 19 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ Національної поліції в Тернопільській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. В заяві вказувалося про наявність ознак кримінального правопорушення передбачених ч.1 ст. 190 КК України (шахрайство), щодо оформлення 12 жовтня 2021 року на ім`я ОСОБА_1 ряду кредитів з TOB «Укр Кредит Фінанс», TOB «ФК «Форза», у TOB «ФК «Арагон», TOB «ФК «КІФ» та в тому числі №715961 з TOB «Фінтаргет», сторонніми особами. У зв`язку із викладеним, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінтаргет» про визнання кредитного договору недійсним - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням позивач, нею подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про те, що рішення суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків викладених у рішенні обставинам справи, та у зв`язку з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Позивач вказує на те, що договір не підписаний нею, оскільки не містить ні алфавітно-цифрової послідовності, передбаченої законом для одноразового ідентифікатора, ні електронного, ні електронного цифрового підпису, ні аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) позивача.

Матеріали справи не містять даних про те, що особа позивача була належним чином ідентифікована із використанням системи BankID, при її реєстрації в ІТС відповідними електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису.

Долучена відповідачем таблиця з послідовністю не є доказом в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, оскільки надрукована та завірена адвокатом відповідача та немає відношення до позивача чи укладення кредитного договору № 715961 від 12 жовтня 2021 року.

Тобто, в матеріалах справи відсутні докази щодо укладення кредитного договору з використанням власних персональних даних ОСОБА_1 на отримання кредитних коштів через систему BankID.

Позивач вказує на те, що відповідач посилається на те, що кредитодавцем в смс-повідомленні надсилався ідентифікатор на номер телефону НОМЕР_1 , який зазначено в заявці ОСОБА_1 .

Вказані твердження не можуть братися до уваги, оскільки на підтвердження вищенаведеного відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів.

При цьому, позивач категорично заперечує щодо отримання від ТОВ «Фінтаргет» будь-яких ідентифікаторів на мобільний телефон НОМЕР_1 чи інші засоби зв`язку, які належать позивачу.

Також вказує на те, що з матеріалів справи не вбачається та відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що електронна адреса « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та електронний підпис одноразовим індетифікатором (одноразовим паролем) «Wv8583», які використані у спірному кредитному договорі належать ОСОБА_1 .

При цьому, ОСОБА_1 категоритично заперечує щодо належності їй електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В матеріалах справи відсутні первинні документи, які повинні бути складені під час надання кредитних коштів ОСОБА_1 . В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Просить суд критично оцінити долучену відповідачем до відзиву на позов копію платіжного листа ТОВ «Фінтаргет» від 25 жовтня 2023 року про переказ на карту НОМЕР_2 , оскільки вказаний документ не є первинним документом бухгалтерського обліку про видачу кредитних коштів 12 жовтня 2021 року. Вказаний лист підписаний 25 жовтня 2023 року адвокатом Грібінюком І.П. та не містить підпису директора юридичної особи, якою він складено. Більше того у вказаному платіжному листі стороною відповідача умисно не зазначено номер картки (повний номер) та банк отримувача, щоб унеможливити ідентифікацію особи, яка отримала кошти.

Дії відповідача ТОВ «Фінтаргет» слід оцінити, як суперечливу поведінку, тобто коли відповідач посилається на те, що не має ліцензії на зайняття господарською діяльністю, однак вважає, що уклав кредитний договір № 715961 від 12 жовтня 2021 року, як фінансова установа (комерційний банк, кредитна спілка тощо), коли необхідно отримати відповідну ліцензію на зайняття такою діяльністю.

Таким чином, невідома особа, яка ймовірно працює на так званих «офісах» отримавши незаконним шляхом паспортні дані ОСОБА_1 , номер її телефону, створивши електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та без використання систем BankID, 12 жовтня 2021 року оформила у ТОВ «Фінтаргет» кредитний договір на ім`я позивача та отримала грошові кошти за це.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Позивач в судове засіданні апеляційного суду не з`явилась, проте в заяві від 31 травня 2024 року просила проводити розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача - ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги по суті спору апеляційним судом встановлені наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Відповідач є юридичною особою з видами економічної діяльності - інші види кредитування, що підтверджується відкритими даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

12 жовтня 2021 року між ТОВ «Фінтаргет» та ОСОБА_1 було укладено Договір №715961 про надання коштів у позику за програмою споживчого кредитування, відповідно до умов якого відповідач, як позикодавець, зобов`язався надати позивачу, як позичальнику, позику в сумі 2000 (дві тисячі) гривень, а позивач зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у строк до 10 січня 2022 року. Пунктом 1.5.1 договору визначені стандартні проценти 3 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 1.5.2 договору визначені додаткові проценти 0,4 % від суми залишку за кожен день прострочення сплати заборгованості за кредитом, починаючи з третього дня порушення позичальником умов договору. У п.3.1. договору вказано, що кредитодавець протягом трьох банківських днів з моменту укладення договору надає позичальнику кредит в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на платіжну карту, вказану позичальником. В додатку № 1 до договору погоджений графік погашення кредиту з урахуванням процентів за користування ним /а.с.84-95/.

Договір про надання позики був укладений за допомогою електронного ресурсу mikrocash.com.ua, і у відповідності до п. 11.5 договору він підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором кредитодавця і електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальника, або за допомогою електронно-цифрового підпису. Як вбачається з копії спірного договору, при його підписанні позичальник використав електронний підпис одноразовим ідентифікатором Wv8583. Також в даних позичальника вказано прізвище, ім`я, по батькові позивача, серія і номер паспорту, реєстраційний номер облікової картки платника податків, контактний телефон, адреса електронної пошти, адреса місця проживання.

Матеріали справи місять таблицю в якій відображена послідовність дій фінансової установи та споживача, з якої вбачається, що ідентифікація споживача відбулась 12 жовтня 2021 року о 17:55:46 годин, а підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа 12 жовтня 2021 року о 18:02:16 годин /а.с.97/.

Виплата була здійснена 12 жовтня 2021 року о 18:00:53 годин в розмірі 2000 гривень на банківську карту НОМЕР_3 /а.с.98/.

Згідно з інформацією, яка відображена на сайті Українське бюро кредитних історій станом на 30 червня 2023 року, за ОСОБА_1 рахується відкритий у TOB «Фінтаргет» кредит № 715961 від 12 жовтня 2021 року та існує поточна заборгованість по ньому. Також з цього ресурсу вбачається наґявність і інших кредитних зобов`язань ОСОБА_1 і, зокрема, перед ТАСКОМБАНК /а.с.11-23/.

05 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Фінтаргет» з вимогою про надання їй інформації та копій укладених з нею договорів /а.с.24-25/.

19 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ Національної поліції в Тернопільській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. В заяві вказувалося про наявність ознак кримінального правопорушення передбачених ч.1 ст. 190 КК України (шахрайство), щодо оформлення 12 жовтня 2021 року на ім'я ОСОБА_1 ряд кредитів з TOB «Укр Кредит Фінанс», TOB «ФК «Форза», у TOB «ФК «Арагон», TOB «ФК «КІФ» та в тому числі № 715961 з TOB «Фінтаргет», сторонніми особами /а.с.27/.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18 квітня 2022 року вбачається, що 15 квітня 2022 року до Тернопільського РУ поліції надійшла ухвала слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду справа №607/4123/22 від 31 березня 2022 року на підставі якої внесено відомості до ЄРДР по факту шахрайських дій відносно ОСОБА_1 . Правова кваліфікація ч.1 ст.190 КК України, номер кримінального провадження 0000333 /а.с.28/.

Позивачем при зверненні до суду з позовом надана неповна копія рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2023 року у справі №607/4985/22 /а.с.29-32/. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2023 року у справі № 607/4985/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» з участю третьої особи Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» про визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

За правилом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов'язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 від 04 грудня 2023 року у справі №212/10457/21 та інших, вказував на те, що оспорюваний позивачем кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним такого договору.

У постанові від 31 січня 2024 року у справі № 671/1832/20 Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції про відмову у позові, які вказали, що ідентифікація ОСОБА_1 на вебсайті https://cashberry.com.ua здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням особистих даних позивача, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти. Крім того, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виснував, що отримання кредитних коштів не позивачем, а перерахування їх відповідачем на банківську карту ОСОБА_2 не може розцінюватись як доказ неукладення та/або непідписання вказаного договору. Ця обставина пов'язана з виконанням договору.

Оцінивши докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що без входу ОСОБА_1 на вебсайт ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та здійснення ним всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між ним та відповідачем не був би укладений.

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно визначив характер спірних правовідносин, застосував необхідні норми права, які регулюють порядок укладення правочину в електронній формі, підстави визнання таких правочинів недійсними, а також порядок ідентифікації в інформаційній системі суб'єкта електронної комерції, зокрема статті 203, 207, 215, 626, 639 1054 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», Закон України «Про інформацію», Закон України «Про захист персональних даних», Закон України «Про електронні довірчі послуги».

У постанові від 01 липня 2024 року у справі № 638/161/22 Верховний Суд погодився з тим, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, які стосуються підписання кредитного договору.

З наведених обставин справи вбачається, що оспорюваний договір було укладено в електронному вигляді, за допомогою електронного ресурсу, що міститься на сайті mikrocash.com.ua. У відповідності до п. 11.5 договору він підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Як вбачається з копії спірного договору, при його підписанні були наведені персональні дані позивача, які відповідають даним зазначеним у позовній заяві. Відмінність, за твердженням позивача, наявна у даних електронної пошти, так як зазначена у договорі електронна адреса їй не належить. Однак у позовній заяві позивачем вказано про відсутність такої. А отже вказане саме по собі не свідчить про вчинення цих дій іншою особою ніж позивачем, так як без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим.

При підписанні договору позичальник використав електронний підпис одноразовим ідентифікатором Wv8583.

Отже оспорюваний позивачем кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Виплата кредитних коштів була здійснена в день укладення договору 12 жовтня 2021 року на банківську карту НОМЕР_3 . Перші шість цифр становить код банку, а саме АТ «ТАСКОМБАНК», що зареєстрований в Україні. І як вбачається з кредитної історії позивача, вона мала договірні відносини і з цією юридичною особою.

Матеріали справи не містять даних, що грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить.

Таким чином, за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для визнання недійсним такого договору.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що вказані доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, та не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, відсутні і підстави для компенсації позивачеві понесених нею витрат на стадії апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 29 липня 2024 року.