К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 року місто Київ

справа № 753/9825/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/11242/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Гусак О.С. від 19 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, розірвання шлюбу та поділ майна,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, розірвання шлюбу та поділ майна.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2015 року проживали однією сім`єю, як чоловік і жінка, мали спільний бюджет. Спершу винаймали житло (проживали за адресою: АДРЕСА_1 ), проте, маючи певні накопичення, здобуті до початку спільного проживання, позивачем та відповідачем було прийнято спільне рішення про покращення їхніх житлових умов шляхом придбання житла. Позивач мала депозитний рахунок та матеріальну підтримку від свого батька - ОСОБА_4

28 жовтня 2015 року відповідач, діючи в інтересах молодої сім`ї, створеної з позивачем, уклав з ПАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд" договір купівлі-продажу майнових прав № 12577/РН-К, за умовами якого відповідач придбав майнові права на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з п. 3.1 Договору на дату його підписання вартість майнових прав на квартиру складала 917 681 грн. 73 коп.

У 2016 році позивач відчужила належний їй автомобіль Ford Fiesta, отримані кошти витратила на облаштування квартири. Також на ремонт, придбання меблів та побутової техніки використовувались поточні доходи сім`ї.

15 січня 2017 року позивач та відповідач переїхали до власного житла, продовжували її облаштовувати шляхом придбання меблів та побутової техніки. 14 березня 2017 року позивач зареєструвала місце свого проживання у квартирі.

Загалом, з жовтня 2016 року і по серпень 2017 року сторонами було придбано товарів на облаштування житла, орієнтовно вартістю 171 000 грн, серед них: меблі на кухню, які позивач оцінює у 40 000 грн; газова плиту, яку позивач оцінює у 1 000 грн; духовка, яку позивач оцінює в 10 000 грн; витяжка, яку позивач оцінює у 5 000 грн; холодильник, який позивач оцінює в 12 000 грн; меблі у вітальню, які позивач оцінює у 20 500 грн; меблі в коридор, які позивач оцінює в 8 000 грн; меблі в спальню, які позивач оцінює у 20 000 грн; телевізор Samsung, діагональ 55 дюймів, який позивач оцінює в 25 000 грн; телевізор Samsung, діагональ 40 дюймів, який позивач оцінює у 10 000 грн; телевізор Kiwi, який позивач оцінює у 5 500 грн; меблі у ванну кімнату, які позивач оцінює у 5 000 грн.

У квітні 2017 року позивач та відповідач, очікуючи на появу дитини, приймають рішення офіційно зареєструвати свої шлюбні відносини і 21 квітня 2017 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий записом № 531.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_5 .

В жовтні 2020 року позивач та відповідач припинили ведення спільного господарства, фактично припинили шлюбні відносини.

Посилаючись на наведене, позивач просила суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 без шлюбу з жовтня 2015 року по 20 квітня 2017 року; розірвати шлюб, зареєстрований 21 квітня 2017 року Дніпровськими районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 531; визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: квартиру АДРЕСА_3 ; меблі на кухню, які позивач оцінює у 40 000 грн.; газову плиту, яку позивач оцінює у 1 000 грн.; духовку, яку позивач оцінює в 10 000 грн.; витяжку, яку позивач оцінює у 5 000 грн.; холодильник, який позивач оцінює в 12 000 грн.; меблі у вітальню, які позивач оцінює у 20 500 грн.; меблі в коридор, які позивач оцінює в 8 000 грн.; меблі в спальню, які позивач оцінює у 20 000 грн.; телевізор Samsung, діагональ 55 дюймів, який позивач оцінює в 25 000 грн.; телевізор Samsung, діагональ 40 дюймів, який позивач оцінює ц 10 000 грн.; телевізор Kiwi, який позивач оцінює у 5 500 грн.; меблі у ванну кімнату, які позивач оцінює у 5 000 грн.; поділити спільне майно подружжя: визнати за ОСОБА_1 право власності на ідеальну частку квартири АДРЕСА_3 ; виділити ОСОБА_1 меблі на кухні, вартістю 40 000 грн.; меблі у вітальні, вартістю 20 500 грн.; меблі в коридор, вартістю 8 000 грн.; меблі в спальні, вартістю 20 000 грн., меблі у ванній кімнаті, вартістю 5 000 грн.; визнати за ОСОБА_3 право власності на ідеальну частку квартири АДРЕСА_3 ; виділити ОСОБА_3 газову

плиту, вартістю 10 000 грн.; духовку, вартістю 10 000 грн.; витяжку, вартістю 5 000 грн., меблі в коридор, вартістю 8 000 грн., телевізор Samsung, діагональ 40 дюймів, вартістю 10 000 грн.; телевізор Kiwi, вартістю 5 500 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Шлюб, зареєстрований 21 квітня 2017 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 531, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: меблі на кухню, які позивач оцінює у 40 000 грн., газову плиту, яку позивач оцінює у 1 000 грн., духовку, яку позивач оцінює в 10 000 грн., витяжку, яку позивач оцінює у 5 000 грн., холодильник, який позивач оцінює в 12 000 грн., меблі у вітальню, які позивач оцінює у 20 500 грн., меблі в коридор, які позивач оцінює в 8 000 грн., меблі в спальню, які позивач оцінює у 20 000 грн., телевізор Samsung, діагональ 55 дюймів, який позивач оцінює в 25 000 грн., телевізор Samsung, діагональ 40 дюймів, який позивач оцінює у 10 000 грн., телевізор Kiwi, який позивач оцінює у 5 500 грн., меблі у ванну кімнату, які позивач оцінює у 5 000 грн., всього на суму 171 000 грн., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 . Виділено ОСОБА_1 меблі на кухні, вартістю 40 000 грн., меблі у вітальні, вартістю 20 500 грн. меблі в коридорі, вартістю 8 000 грн., меблі в спальні, вартістю 20 000 грн., меблі у ванній кімнаті, вартістю 5 000 грн. Виділено ОСОБА_3 газову плиту, вартістю 10 000 грн., духовку, вартістю 10 000 грн., витяжку, вартістю 5 000 грн., меблі в коридорі, вартістю 8 000 грн., телевізор Samsung, діагональ 55 дюймів, вартістю 25 000 грн., телевізор Samsung, діагональ 40 дюймів, вартістю 10 000 грн., телевізор Kiwi, вартістю 5 500 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 804 грн. 25 коп.

Ухвалюючи рішення, суд виходив із того, що, звертаючись з позовом ні позивач, ні відповідач, визнаючи позовні вимоги, не повідомили, що відповідач ОСОБА_3 є підозрюваним у вчиненні кримінальних правопорушень за частиною 2 статті 255, частиною 4 статті 28, частиною 2 статті 203-2 КК України і з метою забезпечення можливої конфіскації, на майно підозрюваного ОСОБА_6 , а саме: квартиру АДРЕСА_3 , та автомобіль марки VOLKSWAGEN TIGUAN реєстраційний номер НОМЕР_1 накладено арешт.Лише на вимогу суду представником позивача було надано повну інформацію з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, де було зазначено про арешт спірної квартири від 8 листопада 2022 року.

Суд дійшов висновку, що справжньою метою вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання квартири спільного сумісною власністю, та факт визнання відповідачем позову, є не вирішенням цивільного спору, а виведення майна відповідача з під можливої конфіскації в межах кримінального провадження, що і є виявом використання "права на зло". Оскільки запропонований позивачем спосіб поділу спільного майна подружжя, шляхом присудження майна їй частини квартири, яка арештована у кримінальному провадженні на забезпечення виконання покарання у вигляді конфіскації майна та на відшкодування шкоди потерпілим, фактично призведе до виведення такого майна з-під дії заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, що не відноситься до компетенції суду в порядку цивільного судочинства та свідчить про вживання учасниками справи "права на зло", враховуючи, що позивач не позбавлена можливості захистити свої майнові права шляхом пред`явлення до відповідача позову про стягнення грошової компенсації її частки у спільному майні, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити за необґрунтованістю. В іншій частині вимоги позову є обґрунтованими, визнані відповідачем, а тому підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю, поділу квартири і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.

Скаржник зазначає, що суд, відмовляючи у задоволенні вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю, вирішив питання про поділ рухомого майна, придбаного до реєстрації шлюбу, а для визнання спірної квартири спільною сумісною власністю та поділу нерухомості, вважає даний факт недоведеним, що є суперечливим. Оскільки на момент придбання спірної квартири позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивач приймала фінансову участь у придбанні спірної квартири, спірна нерухомість є спільним майном позивача та відповідача, а тому позивач вважає, що належним способом поділу є визнання за позивачем права власності на частку квартири. Згідно відомостей, наданих першим відділом Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань спірна квартира не є ані речовим доказом, ані об`єктом, ані предметом вчинення кримінального правопорушення, арешт накладено з метою забезпечення можливої конфіскації, що не може свідчити про якесь зловживання з боку позивача.

Також поза увагою суду залишається той факт, що позивач, яка вкладала кошти у придбання та облаштування квартири, довіряла відповідачу, якого вважала своїм чоловіком, опорою та головою сім`ї, планувала з ним спільне майбутнє, на даний час тимчасово проживає у чужій країні з малолітнім сином, залишившись без заощаджень та майна.

Зміст апеляційної скарги свідчить, що судове рішення оскаржується лише в частині відмови у задоволенні вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання квартири спільним майном подружжя, в іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 не скористався своїм правом на подання відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила її задовольнити.

ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 28 жовтня 2015 року ОСОБА_3 уклав з ПАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд" договір купівлі-продажу майнових прав № 12577/РН-К, за умовами якого відповідач придбав майнові права на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.13).

Сертифікат Державної архітектурно-будівельної інспекції України серії ІУ № 11 від 16 серпня 2016 року засвідчує відповідність закінченого будівництвом

об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації: "Будівництво житлово-офісного комплексу з підземним паркінгом у 4-А мікрорайоні житлового масиву Позняки у АДРЕСА_5 " (а.с.17).

Розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 21 вересня 2016 року № 610 присвоєно житловому будинку АДРЕСА_6 (а.с.18).

ПАТ "Київміськбуд" надано довідку від 19 грудня 2016 року № Ф/4320 ОСОБА_3 про те, що згідно Договору купівлі-продажу майнових прав № 12577/РН-К від 28 жовтня 2015 року, вартість майнових прав на об`єкт, а саме - квартиру АДРЕСА_7 ), сплачено в сумі 921 260 грн 73 коп., разом з ПДВ, що відповідає оплаті 100% вартості майнових прав (а.с.21).

27 січня 2017 року складено акт прийому-передачі майнових прав на об`єкт до договору купівлі-продажу майнових прав № 12577/РН-К від 28 жовтня 2015 року, який підтверджує сплату ОСОБА_3 100 % вартості майнових прав, згідно розділу 3 договору, в сумі 921 260 грн 73 коп., в тому числі ПДВ, на об`єкт загальною площею - 69,50 кв.м. (а.с.23). В цей же день право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_3

21 квітня 2017 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , актовий запис № 531 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_7 (а.с.11).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 8 листопада 2022 року було зареєстровано обтяження (арешт нерухомого майна) на спірну квартиру на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва; особа в інтересах якої встановлено обтяження - Державне бюро розслідувань (а.с.83-84).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 3 листопада 2022 року у справі № 757/30646/22-к задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах першого відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення російською федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань Вербієць А.С., про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000315, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 квітня 2021 року. Накладено арешт на майно належне ОСОБА_3 , а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; автомобіль марка та модель: Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

21 грудня 2023 року на запит суду першої інстанції від слідчого першого відділу Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань Бойка М. надійшов лист, в якому повідомлено, що слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000315 від 23 квітня 2021 року за підозрою 34 учасників злочинної організації,

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 28, частиною 2 статті 203-2, частиною 4 статті 28, частиною 3 статті 369, частиною 3 статті 368, частиною 1 статті 365-3, частинами 1, 2, 3 статті 255 КК України. У межах досудового розслідування даного кримінального провадження ОСОБА_3 повідомлено про підозру за частиною 2 статті 255, частиною 4 статті 28, частиною 2 статті 203-2 КК України. У ході досудового розслідування даного кримінального провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації, на майно підозрюваного ОСОБА_3 накладено арешт. На даний час, у кримінальному провадженні триває виконання вимог статті 290 КПК України (а.с.93).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини 2 статті 3 СК України).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки

Відповідно до статті 74 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частина 4 статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).

Доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших докази, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що з 2015 року проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю, як чоловік і жінка, мали спільний бюджет, однак з жовтня 2020 року вони припинили ведення спільного господарства, фактично припинили шлюбні відносини, при цьому відповідач визнає обставини спільного проживання.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у спірний період. Декілька спільних фотографій цього факту не підтверджують. Відсутні також докази участі позивача у придбанні спірної квартири.

Сторони також приховали факт накладення арешту в межах кримінального провадження № 0000315 на квартиру АДРЕСА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та визнання квартири спільним майном подружжя, суд першої інстанції правильно виходив із того, що такі вимоги направлені на виведення майна з-під арешту, а тому задоволенню не підлягають.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про

обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц, від 20 травня 2019 року у справі № 461/12463/15-ц, від 26 вересня 2019 року у справі № 183/5223/16).

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди кредиторам, ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами є очевидним використанням приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню ("вживанням права на зло").

Посилання у апеляційній скарзі на те, що сторони дійсно проживали однією сім`єю у період з жовтня 2015 року по 20 квітня 2017 року і спірна квартири придбана саме в цей період за спільні кошти, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження цих обставин, крім визнання відповідачем позову, що у сукупності із тим фактом, що в межах кримінального провадження на його майно накладено арешт, ставить під об`єктивний сумнів причин визнання ним позову.

Наявні в матеріалах справи копії декількох спільних фотографій сторін, копія виписки з банківського рахунку позивача (про зняття коштів у липні-серпні 2015 року) не підтверджують факт ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Не доведення позивачем факту проживання однією сім`єю з відповідачем на момент придбання спірної квартири унеможливлює її поділ як спільно набутого майна. При цьому положення частини 1 статті 82 ЦПК України не можуть застосовуватися у даному випадку, оскільки суд має обґрунтовані сумніви щодо достовірності визнаних відповідачем цих обставин.

Колегія суддів відхиляє посилання у апеляційній скарзі на суперечливість висновку суду про поділ побутового майна, придбаного до реєстрації шлюбу і одночасну відмову у встановленні факту спільного проживання у цей період, оскільки рішення суду не оскаржується в частині поділу цього майна, а отже не є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів, що це майно було придбано до реєстрації шлюбу.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не впливають ані на суть спірних правовідносин, ані на мотиви ухваленого судового рішення, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статі 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києві від 19 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: