К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 року місто Київ

справа № 376/534/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/11254/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Сквирського районного суду Київської області у складі судді Батовріної І.Г. від 15 квітня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім'єю та перебування на утриманні,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог заяви

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю та перебування на утриманні, посилаючись на те, що вона є донькою загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті бойових дій під час захисту України.

Міністерство оборони України відмовило ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на підставі неповноти наданих документів, згідно яких неможливо встановити, що повнолітня дочка була членом сім`ї ОСОБА_3 , факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків, або перебування на утриманні батька.

Заявниця вказує, що її батьки розлучилися у 2010 році, однак з січня 2021 року вона постійно проживала з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом.

Встановлення даного факту необхідно заявниці для оформлення виплат у зв`язку з смертю батька, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила встановити факт спільного проживання з ОСОБА_3 та перебування на його утриманні у період з січня 2021 року по 25 лютого 2022 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 15 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України наявний спір про право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю військовослужбовця, а тому заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скаржник зазначає, що висновок суду є помилковим, оскільки жодного спору про праву не існує, встановлення факту є необхідним і єдиним способом для підтвердження проживання заявниці з батьком

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Міністерство оборони України у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки між сторонами існує спір про право.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Міністерство оборони України в судове засідання не з`явилося, про дату, час і місце розгляду справи повідомлене належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції, мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (стаття 293 ЦПК України).

Пунктом 5 частини 2 статі 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Глава 6 Розділу 4 ЦПК України, а також постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15) "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії.

Так, факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21.

Як регламентовано статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вважає себе особою, яка згідно із Законом має право на отримання грошової виплати, та вчиняє певні дії щодо отримання зазначеної грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її батька військовослужбовця ОСОБА_3 , при цьому Міністерство оборони України заперечує цей факт.

Таким чином, факти, про встановлення яких просить заявниця, не підлягають встановленню у порядку окремого провадження, оскільки із наявних матеріалів справи встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви без розгляду, оскільки вбачається спір про право.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, не свідчать про помилковість ухвали та постановлення її з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про залишення заяви без розгляду постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і обґрунтовані підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 15 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: