РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

при секретарі судового засідання Степанової Н.С.

за участю учасників судового провадження:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу № 521/26731/23 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за користування грошовими коштами

ВСТАНОВИВ:

11.12.2023 року представник ТОВ «Консалт Солюшенс» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якій просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалт Солюшенс", заборгованість у розмірі 109568 (сто дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят вісім) грн. 16 коп., з яких: 77599,75 грн.- інфляційне збільшення, 31968,41 грн. 3% річних за користування грошовими коштами, та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 05.07.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 261/ФКВІП-07, за змістом якого банк надає позичальнику кредитні кошти у розмірі 40 000 доларів США з датою повернення до 04.07.2022 року. З метою забезпечення виконання умов договору між ТОВ "Консалт Солюшенс" та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір б/н від 05.07.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Рєкою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2617. Предметом іпотеки є земельна ділянка площею 0,0600 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:007:0091. Також між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 05.07.2007 року укладено договір поруки № 261/ZФПОР-07 за змістом пункту 1 якого, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 261/ФКВІП-07 від 05.07.2007 року, за яким останній зобов`язаний до 04.07.2022 року повернути кредит у розмірі 40 000,00 дол. США, сплатити проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках передбачених договором.

30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь «Дельта Банк», серед яких був і кредитний договір № 261/ФКВІП-07 від 05.07.2007 року та договір поруки № 261/ZФПОР-07. Через невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором утворилася значна заборгованість, у зв`язку з чим було порушено права ПАТ «дельта Банк».

28.03.2013 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області у цивільній справі № 1521/203/12 позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь банку 412 880, 51 грн. правовідносини що були предметом розгляду справи витікали з кредитного договору 261/ФКВІП-07 від 05.07.2007 року та договору поруки № 261/ZФПОР-07.

21.07.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., та зареєстрований в реєстрі за № 236, відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, та/або заставодавців. ТОВ «Консалт Солюшенс» сплатило ПАТ «Дельта Банк» кошти у розмірі 15 186 587, 48 грн.

18.09.2020 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони її правонаступником у справі № 1521/203/12 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Замінено стягувача його правонаступником, а саме ПАТ «дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс».

Як слідує з рішення Овідіопольського районного суду Одеської області заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 412 880, 51 грн. в свою чергу відповідачі сплатили 58 000, 00 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором 261/ФКВІП-07 від 05.07.2007 року. таким чином розмір заборгованості перед ТОВ «Консалт Солюшенс» за кредитним договором складає 354 880, 51 грн.

Звертаючись до суду сторона позивача вказує, що здійснює розрахунок заборгованості за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року.

В період з 15.04.2013 року по цей час відповідачі безпідставно користуються коштами у розмірі 412 80, 51 грн.

В силу наведеного, у ТОВ «Консалт Солюшенс», як у правонаступника ПАТ «Дельта Банк» виникло право вимагати від відповідача сплати інфляційних втрат та 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 77599,75 грн. - інфляційне збільшення, 31968,41 грн. 3% річних за користування грошовими коштами.

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.01.2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 пояснила суду що особисто її жодним чином не було повідомлено про ще одну заміну кредитора, на розгляд тієї справи судових повісток вона не отримувала, відповідно не приймала участі в розгляді справи. Про заміну кредитора на ТОВ «Консалт Солюшенс» дізналася лише в 2021 році тоді ж почала сплачувати кошти, нею було сплачено заборгованість на загальну суму 58000, 00 грн. Позивач вказує що заборгованість в сумі 109568, 16 грн. виникла за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року, проте договір про відступлення прав вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» укладений лише 21.07.2020 року, саме тоді й виникли його права за вказаним договором. Їй незрозуміло на яких правових підставах позивач хоче стягнути з неї заборгованість 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційне збільшення з 23.02.2019 року. Заперечувала проти задоволення позовних вимог щодо стягнення з неї вказаної суми.

Відзиву відповідач не подала.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилася, відзиву не надсилала. Судові повістки про виклик до суду доставлені відповідачу за номером мобільного телефону, про що свідчать відповідні довідки, також відповідач була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошень на офіційному вебсайті судової влади. Причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у її відсутність суду не надала.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Судом встановлено, що 05.07.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 261/ФКВІП-07, за змістом якого банк надає позичальнику кредитні кошти у розмірі 40 000 доларів США з датою повернення до 04.07.2022 року. з метою забезпечення виконання умов договору між ТОВ "Консалт Солюшенс" та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір б/н від 05.07.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Рєкою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2617. Предметом іпотеки є земельна ділянка площею 0,0600 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:007:0091. Також між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 05.07.2007 року укладено договір поруки № 261/ZФПОР-07 за змістом пункту 1 якого, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 261/ФКВІП-07 від 05.07.2007 року, за яким останній зобов`язаний до 04.07.2022 року повернути кредит у розмірі 40 000,00 дол. США, сплатити проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках передбачених договором.

30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь «Дельта Банк», серед яких був і кредитний договір № 261/ФКВІП-07 від 05.07.2007 року та договір поруки № 261/ZФПОР-07. Через невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором утворилася значна заборгованість, у зв`язку з чим було порушено права ПАТ «дельта Банк».

28.03.2013 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області у цивільній справі № 1521/203/12 позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь банку 412 880, 51 грн. правовідносини що були предметом розгляду справи витікали з кредитного договору 261/ФКВІП-07 від 05.07.2007 року та договору поруки № 261/ZФПОР-07.

21.07.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., та зареєстрований в реєстрі за № 236, відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, та/або заставодавців. ТОВ «Консалт Солюшенс» сплатило ПАТ «Дельта Банк» кошти у розмірі 15 186 587, 48 грн.

18.09.2020 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони її правонаступником у справі № 1521/203/12 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Замінено стягувача його правонаступником, а саме ПАТ «дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс».

Як слідує з рішення Овідіопольського районного суду Одеської області заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 412 880, 51 грн. в свою чергу відповідачі сплатили 58 000, 00 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором 261/ФКВІП-07 від 05.07.2007 року.

Станом на момент звернення позивача з цією позовною заявою, залишок заборгованості складає 354 880, 51 грн.

В силу наведеного, у ТОВ «Консалт Солюшенс», як у правонаступника ПАТ «Дельта Банк» виникло право вимагати від відповідачів сплати інфляційних втрат та 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 109 568, 16 грн., з яких 77 599,75 грн. інфляційне збільшення, 31 968, 41 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами.

За змістом частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3)виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4)виконання обов`язку боржника третьою особою.

За змістом частини першої статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

При цьому, слід зазначити, що за змістом частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Як вбачається з тексту Постанови Верховного Суду від 08.09.2021року у справі №1522/2-12471/12, зобов`язання відповідача виражено у гривні.

Таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням.

В період з 15.04.2013 року (дата набрання законної сили рішенням суду) по цей час відповідачі безпідставно користуються коштами у розмірі 412 880, 51 грн. (після часткового погашення 354 880, 51 грн.), що належали до сплати ТОВ «Консалт Солюшенс», відповідно до укладеного договору про відступлення права вимоги № 2292/К від 21.07.2020 року.

В силу наведеного, у ТОВ «Консалт Солюшенс», як у правонаступника ПАТ «Дельта Банк» виникло право вимагати від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплати інфляційних втрат та 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 109 568, 16 грн.

У відповідності до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 08.11.2019 р. у аналогічній цивільній справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зробила такий правовий висновок:

«Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів інфляційних витрат та трьох процентів річних за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року в розмірі 109 568, 16 грн., з яких 77 599,75 грн. інфляційне збільшення, 31 968, 41 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами. На підтвердження своїх доводів надав суду розрахунок заборгованості, за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року, оскільки відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Разом з тим пунктом 19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559,681, 728, 786, 1293 ЦК, продовжуються на строк його дії.

Таким чином строк загальної позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України було продовжено на строк дії воєнного стану.

Відповідно до Указу Президента України N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України N 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Цей правовий режим зберігається і до дня подачі цього позову.

Враховуючи зазначене, звертаючись до суду з цим позовом, позивач здійснив розрахунок заборгованості за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону( ст.625 ЦК України) нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три процента річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 19 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц.

Відповідно до ст. 541, 542 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3 % річних за користування коштами підлягають задоволенню, заборгованість за інфляційними витратами та три проценти річних підлягають стягненню з відповідачів за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року, які нараховані на прострочену суму боргу за невиконання грошового зобов`язання, в сумі 109 568, 16 грн., з яких 77 599,75 грн. інфляційне збільшення, 31 968, 41 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів також необхідно стягнути сплачений судовий збір в сумі 2147,20 грн. в рівних частинах, тобто по 1073 грн. 60 коп. з кожного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Керуючись ст. ст.4,18,19,76-81, 141, 247,259, 263-265, 281-284, 288, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалт Солюшенс", (, 65048, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 36, офіс 308) заборгованість у розмірі 109568 (сто дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят вісім) грн. 16 коп., з яких: 77599,75 грн.- інфляційне збільшення, 31968,41 грн. 3% річних за користування грошовими коштами.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалт Солюшенс", (, 65048, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 36, офіс 308) розмір сплаченого позивачем судового збору у сумі 2147,20 грн., порівно, тобто по 1073 (одній тисячі сімдесят три) грн. 60 коп. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 25.07.2024 року.

Головуючий: Є. М. Панасенко