Справа № 645/6349/21
Провадження № 2/645/304/24

Р І Ш Е Н Н Я
25 липня 2024 року м. Харків
Фрунзенський районний суду м. Харкова у складі:
головуючого - судді Алтухової О.Ю.,
секретар судових засідань Малій О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.09.2021 року (суддя Шарко О.П.) прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
01.02.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяві від від представника відповідачки адвоката Макшанова Є.С., у якому сторона відповідача підділа критиці докази позивача, на підтвердження суми заявлених позовних вимог.
Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року № 2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.
28.03.2022 року матеріали цивільної справи за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди направлено до Октябрського районного суду м. Полтави.
Ухвалою Октябрського районного суд м. Полтави від 30.01.2023 року цивільну справу прийнято до спрощеного провадження та призначено в судове засідання.
Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 17.11.2022 року № 65 відновлено територіальну підсудність судових справ Фрунзенського районного суду м. Харкова з 23.11.2022 року.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.08.2023 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди передано на розгляд до Фрунзенського районного суду м. Харкова.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023 року справа передана у провадження судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Алтухової О.Ю.
Ухвалою суду від 12.10.2023 року справа прийнята до розгляду Фрунзенським районним судом м.Харкова.
23.11.2023 року представник відповідачки - адвокат Макшанов Є.С., який діє на підстав ордеру, звернувся до суду з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи, проведення якої просив доручити експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експерту просив поставити наступне запитання: яка дійсна вартість відновлювального ремонту автомобіля марки ««Renault», д.р.н. НОМЕР_2 , що належить ТОВ «ОТП Лізинг», який проводився внаслідок дорожньо - транспортної події, що відбулась 19 вересня 2019 року.
Ухвалою суду від 21.12.2023 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл.проф.М.С.Бокаріуса». Провадження у справі зупинене на час проведення експертизи.
Провадження у справі поновлене ухвалою суду від 06.05.2024 року, призначено судовий розгляд справи.
Представник позивача Яворська К. подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомлено.
Представник відповідачки - адвокат Макшанов Є.С. 22.07.2024 року подав заяву про відкладення розгляду справи, в зв`язку із його відпусткою.
Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справи в судове засідання.
Так, згідно з частиною 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
Зважаючи на те, що неявка відповідачки та її представника не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи, а також на те, що суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
За результатом розгляду даної справи суд приходить до таких висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 19 вересня 2019 року по вул. Китаєнка, біля будинку 5-В в м. Харків, водієм ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «МАЗДА», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснено ДТП, у результаті якої застрахований позивачем автомобіль марки «РЕНО», д.н.з НОМЕР_2 (договір страхування No 250594094.19-034 від 17.05.2019 р.), що належить ТОВ «ОТП Лізинг», під керуванням водія ОСОБА_2 , отримав механічні ушкодження.
Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.10.2019 року, справа № 639/6992/19, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Згідно з ч.ч.4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
За умовами договору страхування, страхова компанія відшкодовує фактичну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тому на підставі рахунку-фактури No ЗРЕН0030185 від 27.09.2019 р. ТОВ «СОЛ ПЛЮС», відповідно до страхового акту № 2228556 від 28.11..2019 р. позивачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 7 468 грн.70коп., що підтверджується платіжним дорученням № 214 від 08.01.2020 р.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України та ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Наведена норма також узгоджується з приписами ст. 27 Закону України «Про страхування», якою визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Тобто, згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора відповідно до приписів ст. 512 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.
Такий перехід права вимоги є суброгацією.
При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, а відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого, а тому в порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику.
У п. 27 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація»
Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.
При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.
При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі- з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв`язку з порушенням умов договору страхування.
Таким чином, відповідно до вказаних норм закону, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 28.03.2018 в рамках справи № 183/791/16-ц (провадження № 61-2460св18).
Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17, в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).
Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору страхування, позивач в силу приписів ст. 993 ЦК та ст. 27 Закону України «Про страхування» набув права вимоги до відповідальної за заподіяні збитків особи.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Позивач Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завданих збитків у повному обсязі в сумі 77 468, 07,00 грн.
Позивач стверджує, що відповідачка повинна сплатити на його користь 77 468, 07 грн, і на підтвердження розміру завданої шкоди надав суду відповідні рахунок-фактуру, акт виконаних робіт та платіжне доручення про виплату страхового відшкодування.
У зв`язку з виплатою страхового відшкодування, до позивача як до страховика потерпілої особи перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Тобто, відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації. При цьому, у добровільному порядку відповідач не компенсував Акціонерному товариству «Страхова компанія «ІНГО» витрати, пов`язані зі сплатою страхового відшкодування.
З урахуванням усіх вищенаведених норм чинного законодавства, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, однак позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на викладене нижче.
Згідно з ч.ч.1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
За положеннями ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно ч.ч.1.2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.
Ухвалою суду від 21.12.2023 року за клопотанням відповідачки у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу.
Даний висновок експерта стороною позивача не спростований.
Згідно з вимогами ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу, однак судом не встановлено підстав для відхилення вказаного висновку експерта.
Таким чином, суд доходить висновку, що сторона відповідачки навела належні і переконливі докази для часткового задоволення позовних вимог.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, зокрема витрати на залучення експерта, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачено суму судового збору в розмірі 2270,00 згідно квитанції від 23.07.2021 р.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд-
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» суму страхового відшкодування у розмірі 67 256 грн 20 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО»судовий збір в сумі 1970 грн 77 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 948 грн 34 коп.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО», , юридична адреса: 01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 25.07.2024 року.

Суддя О.Ю.Алтухова