КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року місто Київ

Справа №755/8247/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12181/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), Мазурик О.Ф., Немировська О.В.

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року (ухвалено у складі ОСОБА_2 , повний текст було складено 22.07.2021 року)

у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 травня 2018 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 22 травня 2018 року, на підставі якої ОСОБА_1 було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та встановлено кредитний ліміт у розмірі 20 000 грн.

Своїм підписом ОСОБА_1 повністю та безумовно прийняла пропозицію банку та погодилась з тим, що анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, зарезервувавши та відкривши поточний рахунок № НОМЕР_1 , що зазначено у розділі І Умов і правил, встановивши ліміт використання кредиту в розмірі 20 000 грн.

Внаслідок порушення умов договору про надання банківських послуг від 22 травня 2018 року відповідачка має заборгованість у розмірі 51 187,22 грн, що складається з: залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 26 769,15 грн, пеня та комісія - 24 418,07 грн.

Оскільки відповідачка ухиляється від належного виконання зобов`язань за кредитним договором, чим порушує законні права позивача, просив стягнути вказану заборгованість та судовий збір, сплачений за подання позовної заяви.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22 травня 2018 року у розмірі 51 187,22 грн та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

21 лютого 2024 представник відповідача звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду, у якому просив переглянути заочне рішення суду, скасувати його та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року поновлено відповідачу пропущений процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення у справі №755/8247/21;заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із заочним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 16 травня 2024 року через систему «Електронний суд» подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вказує, що в матеріалах справи відсутні докази зарахування коштів за кредитним договором, а на підтвердження перерахування коштів відповідачу позивачем не надано первинних бухгалтерських документів.

Зазначає про незаконність нарахування та стягнення комісій з огляду на відсутність погодження між сторонами її розміру, порядку та підстав стягнення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило. Копія ухвали про відкриття провадження разом із апеляційною скаргою доставлена позивачу та його представнику в підсистему «Електронний суд».

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що відповідач 22 травня 2018 року підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг в рамках проекту monobank.

На підставі договору відкрито поточний рахунок, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Засвідчено генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом.

За умовами договору на суму наданого кредиту банк нараховує відсотки за кожен календарний день використання кредитного ліміту з розрахунку 365/366, за процентними ставками, зазначеними у Тарифах. Клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розміри та в термін, зазначені в мобільному додатку. При його несплаті, клієнт повинен сплатити штраф згідно тарифу.

Згідно з тарифами пільговий період становить 62 дні, пільгова відсоткова ставка - 0,00001 % річних, розмір обов`язкового щомісячного платежу - 5 % від заборгованості (не менше 100 грн, але не більше залишку заборгованості), базова відсоткова ставка - 3,2 % на місяць, збільшена відсоткова ставка на місяць - 6,4 % (нараховується у випадку наявності простроченої заборгованості). У разі прострочення зобов`язання сплачуються відсотки в подвійному розмірі. На залишок простроченої заборгованості нараховується штраф відповідно до тарифів, але не більше 50 % від суми отриманого кредиту. У разі не усунення порушень протягом 120 календарних днів, нараховується штраф у розмірі 100 грн та пеня у розмірі 6,4 % на місяці за кожен день прострочення виконання.

Встановлено, що банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, тоді як боржник свої зобов`язання порушив, кредитні кошти відповідачем не повернуто.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції частково не відповідає з огляду на таке.

Задовольняючи позов у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано: Анкету-заяву, Витяг з умов обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифи, копія паспорта відповідача та його ідентифікаційного номеру. З урахуванням того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Зазначив, що Відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання ним договірних зобов`язань.

Колегія суддів не повністю погоджується із таким висновком суду першої інстанції враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

На підставі ч. 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 виникли правовідносини щодо отримання останньою кредиту за проектом monobank, у рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank.

Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.

Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні Банківських послуг щодо карткових продуктів. Загальні умови випуску та обслуговування платіжних карток (Monobank) (далі - Умови), опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

Відповідно до п. 5.4. Розділу II Умов (надалі у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) клієнт шляхом розрахунку за товари та послуги та/або отримання готівкових коштів з використанням Платіжної картки після встановлення або зміни ліміту до використання, підтверджує факт згоди з встановленням ліміту до використання.

Відповідно до п. 5.16. Розділу II Умов у разі порушення терміну сплати Щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за Кредитом вважається простроченою (Істотне порушення Клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої Заборгованості Банк нараховує, а Клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із Тарифами, але не більше 50 % від суми, одержаного Клієнтом Кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування Кредитом у розмірі 0,00001% річних.

Як вбачається з матеріалів справи 22 травня 2018 року відповідач особисто підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 02 квітня 2020 року (а. с. 6).

При підписанні вказаної Анкети-заяви ОСОБА_1 погодилася з тим, що Анкета-заява разом Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг, про що вказано у п. 2 Анкети-заяви. Підписавши Анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови, про що вказано у п. 3 Анкети-заяви.

За таких обставин долучена до матеріалів справи Анкета-заява, яка особисто підписана відповідачкою 22 травня 2018 року, містить вказівку про те, що ОСОБА_1 ознайомлена з Умовами та правилами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту. Тобто відповідач ознайомлена із фінансовими умовами кредитування в «monobank», що свідчить про її обов`язок сплачувати заборгованість за кредитом.

Із виписки за картковим рахунком, що належить ОСОБА_1 , а також довідки про розмір встановленого кредитного ліміту, вбачається, що 23 травня 2018 року їй було встановлено кредитний ліміт у розмірі 20 000 грн (а.с. 101, 104). Також при дослідженні виписки встановлено, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами шляхом проведення операцій у своїх інтересах, отримувала кошти через банкомати, розраховувалася в торгівельних мережах «McDonald's», «Marks & Spencer», перераховувала на рахунки інших карток в рахунок кредитних коштів, чим відповідно до п. 5.4 Розділу II Умов підтвердила факт згоди зі встановленим лімітом до використання.

Разом із цим, останнє погашення заборгованості було здійснено 31 грудня 2018 року, що свідчить про неналежне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за тілом кредиту, яка в подальшому стала простроченою та становить 26 769,15 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 26 769,15 грн, оскільки така є доведеною та підтверджується наявними доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту отримання кредитних коштів та ненадання позивачем первинних бухгалтерських документів колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки до суду першої інстанції позивачем було подано виписку по картковому рахунку відповідача, яка відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 є належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, відтак і його отримання у вигляді встановлення кредитного ліміту на картці.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі 278/2177/15-ц.

Разом із цим колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення комісій з огляду на таке.

Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією у розмірі 24 418,07 грн, проте зі змісту позовної заяви незрозуміло, у якій частині нарахована заборгованість стосується пені, а у якій - комісії, що саме входить в структуру такої комісії, у тому числі не зазначено, чи включає комісія в себе обслуговування кредиту, плату за послуги банку, безоплатність яких передбачена Законом України «Про споживче кредитування».

Із розрахунку заборгованості також не видається за можливе встановити такі обставини, у зв`язку із чим у задоволені вказаних вимог слід відмовити, оскільки суд позбавлений можливості встановити правомірність та обґрунтованість нарахованих сум.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту, проте помилково визнано доведеними обставини щодо можливості стягнення заборгованості за пенею та комісією, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволені цих позовних вимог.

Судові витрати

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задоволені частково, а саме на 52,30% (26769,15/51187,22*100%). Відповідно апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена на 47,70%.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Провівши взаємний розрахунок однорідних вимог апеляційний суд зобов`язує АТ «Універсал Банк» сплати різницю судового збору у розмірі 437 грн на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 12, 81, 141, 259, 263, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією у розмірі 24 418 (двадцять чотири тисячі чотириста вісімнадцять) гривень 07 копійок - скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені цих позовних вимог.

В іншій частині - залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 437 (чотириста тридцять сім) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська