Справа № 308/3269/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 липня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пересоляк Олександр Сергійович, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2024 року у складі судді Логойди І.В., про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пересоляк Олександр Сергійович до Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради про визнання права власності у справі № 308/3269/24 за первісним позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2024 року у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради про визнання права власності - відмовлено. Роз`яснено позивачу за зустрічним позовом право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку. Зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами повернуто відповідачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пересоляк Олександр Сергійович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу в частині питання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вимоги позивачів за первісним та зустрічним позовами виникають з відносин власності, оскільки первісний позивач вважає, що торговий павільйон з навісом є об`єктом комунальної власності, посилаючись на рішення виконкому Ужгородської міської ради від 24 травня 2017 року №148, яким обліковано на балансі департаменту міського господарства Ужгородської міської ради автобусні зупинки, зокрема і автобусну зупинку-комплекс по вул. Баб`яка, а натомість позивач за зустрічним позовом вважає, що він є власником новоствореного майна малої архітектурної форми у вигляді торговельного павільйону з навісом. Вказує, що предметом судового дослідження є з`ясування питання хто із сторін набув у власність спірне майно. Звертає увагу, що у разі якщо таке право набув апелянт, то є підстави для задоволення зустрічного позову та, відповідно, відмови у задоволенні первісного позову, оскільки у такому разі первісний позивач може заявити вимогу про повернення йому не автозупинки-комплексу, а місця автобусної зупинки.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції щодо повернення заяви (п.6 ч.1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на вищенаведене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пересоляк Олександр Сергійович, суд першої інстанції виходив з того, що з аналізу первісного позову про усунення перешкод у користуванні майном - звільнення та повернення автобусної зупинки, та зустрічної позовної заяви про визнання права власності на павільйон, який є збірно-розбірним та не є нерухомим майном, а не нерухомим майном на автобусній зупинці, вбачається, що такі позовні вимоги можуть бути розглянуті окремо незалежно одна від іншої, задоволення зустрічного позову не виключає повністю або частково задоволення первісного позову, а тому їх спільний розгляд не є доцільним. Крім цього, спільний розгляд первісного позову і зустрічного позову, поданого відповідачем за первісним позовом, призведе до затягування судового процесу, істотно розширить предмет доказування, що не сприятиме своєчасному та оперативному розгляду та вирішенню справи.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Зокрема, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Таким чином, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за наявністю одночасно двох умов:

1)обидва позови взаємопов`язані;

2)спільний їх розгляд є доцільним.

Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити дійсні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

З матеріалів справи вбачається, що предметом первісного позову Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 є усунення перешкод у користуванні комунальним майном, шляхом звільнення та повернення первісному позивачу автобусної зупинки-комплексу загальною площею 16,2 кв. м. по вул. Баб`яка.

На обгрунтування первісної позовної заяви Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради зазначає, зокрема, що згідно рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 24 травня 2017 року №148 вирішено облікувати на балансі департаменту міського господарства, автобусні зупинки, зокрема автобусну зупинку-комплекс (з торговим павільйоном площею 16,2 кв. м.) по вул. Баб`яка. При цьому, первісний позивач звертає увагу суду, що під терміном «автозупинка-комплекс» слід розуміти малу архітектурну форму, під дахом якої розміщений торгово-побутовий павільйон (кіоск) площею до 30 кв.м. та майданчик для очікування пасажирського транспорту.

Предметом зустрічного позову ОСОБА_1 до Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради є визнання права власності на об`єкт малої архітектурної форми торговий павільйон, площею 16,6 кв.м. та навіс при ньому, які розташовані на автобусній зупинці у АДРЕСА_1 неподалік від торгового центру «Епіцентр».

Таким чином, обидва позови виникають з одних і тих же обставин, а саме існує спір, зокрема, щодо об`єкту малої архітектурної форми торгового павільйону, який розташований на автобусній зупинці у АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, спільний розгляд первісного та зустрічного позову у даному випадку є доцільним.

Відтак, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про повернення зустрічного позову судом першої інстанції допущено надмірний формалізм, який призведе до порушення принципу процесуальної економії.

Зокрема, повертаючи відповідачу за первісним позовом ОСОБА_1 зустрічну позовну заяву та позбавляючи останнього права на розгляд зустрічного позову, суд першої інстанції створив підстави для окремого, повторного подання аналогічного позову про визнання права власності на об`єкт малої архітектурної форми.

Натомість, заявлення відповідного позову в іншому провадженні, призведе до необхідності у подальшому вирішувати питання про об`єднання позовів або зупинення провадження в одній справі до розгляду іншої.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви та повернення такої, оскільки відповідний висновок є помилковим та суперечить вимогам закону, а також обставинам справи.

Згідно з п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, слід скасувати та направити справу в частині питання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пересоляк Олександр Сергійович, задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2024 року скасувати, а справу в частині питання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: