Провадження № 2/537/138/2024
Справа № 537/4029/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.07.2024 року м. Кременчук
Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:
головуючого судді Мурашової Н.В.,
за участі секретаря Дьяченко В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду в м. Кременчук справу за позовом, з внесеними змінами, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,
Зміст заявних вимог.
28 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 березня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №193. Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час в провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Після повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну, відповідач ОСОБА_2 , яка є громадянкою Російської Федерації та проживала на території України на підставі посвідки про тимчасове проживання, строк дії якої закінчився 23 лютого 2023 року, виїхала до Російської Федерації до батьків та не повернулася в Україну. З цього часу дитина ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_1 , який всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішує самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться її життям, здоров`ям, не спілкується з нею без будь-яких перешкод та причин для цього, матеріальну допомогу не надає, не вчиняє жодних спроб для участі в житті дитини.
04 грудня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив за наведених вище обставин стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з моменту звернення до суду 01.12.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рух справи.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.10.2023 року витребувано у Державної міграційної служби України наявну інформацію щодо останнього відомого зареєстрованого місця проживання/перебування, фактичного або повідомленого ОСОБА_2 .
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.12.2023 року відкрито провадження у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Зобов`язано Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування надати висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 .
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.05.2024 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.
Позиції учасників справи в судовому засіданні.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Олійник Л.М. в судове засідання не з`явилися, від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про розгляд справи у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки та публікації оголошення на веб-сайті Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Проте ОСОБА_2 не повідомила причини неявки, не зверталася із заявою про відкладення розгляду справи до суду, відзиву не надала.
Представник Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася. Надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність. При винесенні рішення просила врахувати висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 .
Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надала, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Обставини, встановлені судом.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20 березня 2020 року зареєстрували шлюб у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №193. Даний факт підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 20 березня 2020 року.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області у справі №537/3438/23 від 28.11.2023 року, яке набрало законної сили 09.01.2024 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане 20 травня 2020 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №583).

Мати дитини ОСОБА_2 є громадянкою Російської Федерації, мала посвідку на тимчасове проживання в Україні, строк дії якої закінчився 23.02.2023 року.

За даними Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19-27408/18/24-В від 18.04.2024 року, станом в період з 01.02.2022 року по 09.04.2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 13.03.2022 року о 00:44 год. перетнула державний кордон України у напрямку виїзд через пункт пропуску Шегині, 28.06.2022 року о 10:14 год. у напрямку в`їзд через пункт пропуску Устилуг, 05.02.2023 року о 19:54 год. у напрямку виїзд через пункт пропуску Маяки-Удобне.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 29.01.2024 року та 08.04.2024 року спеціалістами служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області було обстежено умови проживання дитини ОСОБА_3 та встановлено, що вона проживає разом з батьком ОСОБА_1 . Родина мешкає в трикімнатній квартирі, яка потребує капітального ремонту, ванна кімната відсутня (не передбачена проектуванням), через значну заборгованість у помешканні відсутнє електропостачання, у помешканні прохолодно. Малолітня Емілія має окреме місце для сну у кімнаті з батьком, для рухової активності дівчинки достатньо простору, батько велику увагу приділяє фізичному розвитку доньки. Дитина забезпечена сезонним одягом, взуттям, доглянута, рухлива, гнучка, контактна, дошкільний заклад не відвідує. Запас продуктів у родині мінімальний, переважно крупи, макаронні вироби, з готової продукції гречана каша. Допомагають родині сусідка з квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , бабуся по лінії батька, яка є власником помешкання, але проживає в с. Садки Кременчуцького району Полтавської області. Батькові надано рекомендації вжити заходів щодо покращення житлово-побутових умов, охоплення дитини дошкільною освітою, вирішити питання щодо свого працевлаштування та погашення заборгованості з комунальних послуг.

За результатом відвідування родини ОСОБА_1 фахівцями Кременчуцького міського центру соціальних служби, ОСОБА_8 були запропоновані соціальні послуги центру відповідно визначених потреб, на що він відмовився. Під час спілкування проявляв вербальну агресію. За результатами оцінки потреб родина ОСОБА_1 відноситься до вразливої категорії населення з проблеми малозабезпеченості та низького батьківського потенціалу.

Відповідно до інформації комунального некомерційного медичного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» м. Кременчука від 17.01.2024 року №01-17/28, від 22.03.2024 року №01-17/209, декларація про надання первинної медичної допомоги малолітній ОСОБА_3 укладена матір`ю з лікарем-педіатром ОСОБА_9 . До двох років дитина відвідувала лікаря регулярно, відповідно до графіків планового медичного огляду разом з мамою. В 2022 році ОСОБА_10 з матір`ю тимчасово вибула до Республіка Польща, в липні 2022 року повернулася за місцем проживання. З 07.09.2022 року по 12.09.2022 року дівчинка отримувала стаціонарне лікування в міській дитячій лікарні м. Кременчука. Мати з дитиною самостійно покинула медичну установу, лікувалася амбулаторно. Після погіршення стану здоров`я дитина госпіталізована до комунального підприємства «Регіональний медичний центр родинного здоров`я Дніпропетровської обласної ради». В грудні 2022 році Емілія відвідала лікаря-педіатра у супроводі матері та баби по лінії батька. При неодноразових запрошеннях на прийом до лікаря не з`являлися з початку 2023 року, телефон матері ОСОБА_2 перебуває поза зоною досяжності. Зі слів батька ОСОБА_1 , мама Емілії з ними не проживає. Рекомендоване лікарем стаціонару обстеження батьки провели частково. На плановий огляд в три роки не з`явилися. Емілія не щеплена через відмову батьків.

ОСОБА_2 тривалий час не приймає участі у житті дитини, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків стосовно доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не турбується про життя та здоров`я дівчинки, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду та лікування, не утримує матеріально, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі доньки. Жодних об`єктивних обставин, які б вказували на наявність перешкод ОСОБА_2 у вихованні доньки ОСОБА_3 , службою у справах дітей не встановлено.

Тому орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 02.05.2024 року №999.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_6 вбачається, що приблизно 2 роки тому ОСОБА_2 залишила сім`ю, чоловіка ОСОБА_1 та доньку ОСОБА_3 , виїхала до батьків в Російську Федерацію, розуміючи, що назад не повернеться, оскільки не продовжила строк дії тимчасової посвідки на проживання. Дитина ОСОБА_10 проживає з батьком ОСОБА_1 , який піклується про неї, забезпечує її всім необхідним, приділяє їй увагу. Протягом всього цього часу ОСОБА_2 жодного разу не цікавилася життям дитини.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Дослідивши та оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.124 Конституції, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа, як слідує зі змісту ст.4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58)

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні, навчанні, лікуванні та утриманні своєї дитини ОСОБА_3 , не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з донькою; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, тривалий час проживає окремо в іншій країні, що підтверджено відомостями з Центру обробки інформації Державної прикордонної служби України.

Наведене свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, відсутністю будь-якого інтересу до своєї дитини ОСОБА_12 .

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне.

Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд відповідно до ст.ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України враховує, що відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців не має, а тому приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання заяви з відповідними позовними вимогами і до повноліття дитини.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу.

З огляду на наведене, позов ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн., що підтверджено документально, а також на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 5-19, 76, 77, 81, 141, 206, 258-259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов, з внесеними змінами, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 грудня 2023 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Інформація про сторони:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт № НОМЕР_5 , виданий 14.11.2019 року органом 5317, РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка Російської Федерації, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня складення його повного тексту. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день складення його повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст заочного рішення складений 29.07.2024 року у зв`язку з відключеннями електропостачання та поломкою електронного обладнання в суді.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.