Справа №150/355/24
Провадження №2/150/159/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Кушнір Б.Б., за участю секретаря судового засідання Франюк Т.Л., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», в інтересах яких діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Чернівецького районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 37363 гривень 53 копійки, яка складається з: 25102 гривень 00 копійок заборгованості за кредитним договором №774906 від 08.04.2019; 2262 гривень 50 копійок суми збитків з урахуванням 3% річних; 9999 гривень 03 копійки суми збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючою суддею визначено Кушнір Богдану Богданівну.

Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 13 червня 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження,призначено справу до розгляду із викликом сторін.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, натомість представником позивача подано клопотання (1882/24-Вх.) про розгляд даної цивільної справи без участі представника позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, натомість подав заяву, якою позовні вимоги не визнає, заперечує позов у зв`язку з не доведенням позивачем заявленої до стягнення заборгованості.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (надалі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») укладено Договір факторингу №l.

Даним договором визначенні наведені терміни із наступним значенням, зокрема: 1.2. «Кредитний договір» - кредитний договір, укладений між Клієнтом і Боржником, права вимоги за яким відступаються, та який відповідає критеріям: божником за Кредитним договором виступає фізична особа та кредит не забезпечується заставою. Кількість днів прострочення платежу за Кредитним договором складає 61-75 днів; 1.3. «Право вимоги» - означає всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також вимоги, які виникнуть в майбутньому; 4.1. Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку.

08.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №774906.

Відповідно до умов договору №774906, ТОВ «Авентус Україна» зобов`язався надати Відповідачу позику у сумі 7000 гривень строком на 30 днів.

Договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту коштів у позику на умовах споживчого кредиту №774906 від 08.04.2019 був укладений з Відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

При укладенні Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №774906 від 08.04.2019 року на фінансовий номер телефону Відповідача був відправлений одноразовий ідентифікатор (зазначений у довідці про ідентифікацію), який був використаний для прийняття та підтвердження умов вищезазначеного договору.

Також на сайті ТОВ «Авентус Україна» була зазначена процедура верифікації особистості та підтвердження заявки. Для цього необхідно підписати договір за допомогою одноразового паролю, який надходить Позичальнику в СМС-повідомленні.

З метою укладення Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №774906 від 08.04.2019 та отримання коштів, Відповідач надав ТОВ «Авентус Україна» свої особисті дані, а саме: номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання.

В свою чергу, ТОВ «Авентус Україна» була надана Довідка про ідентифікацію Позичальника, де зазначаються особисті дані Відповідача, його фінансовий номер телефону, а також одноразовий ідентифікатор який був відправлений на фінансовий номер телефону Відповідача із зазначенням дати банківського переказу.

Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення Договору відступлення права вимоги №1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості Відповідача перед новим кредитором складає 25102 гривні, що складається: сума основного боргу - 7000 гривень; сума процентів - 3780,00 гривень; сума прострочених процентів - 10962 гривень; сума штрафів 3360 гривень.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача із позовом про стягнення з Відповідача, заборгованість за кредитним договором №774906 від 08.04.2019, яка станом на 11.09.2019 становить 25 102,00 гривень. Окрім того позивачем заявлено до стягнення суму збитків з урахуванням 3% річних - 2 262,50 гривень, суму збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 9999,03 гривень. Разом заборгованість становить - 37 363, 53 гривень.

Згідно з частинами першої, четвертої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК України, визначає для сторін ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Такий принцип, зокрема, полягає у покладанні на позивача (його представника) обов`язку з доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Невиконання такого обов`язку несе процесуально негативні наслідки у вигляді настання ризиків, визначених процесуальним законом (закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, повна або часткова відмова у позові тощо).

За правилами, встановленими частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, стаття 514 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1 на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №774906 від 08.04.2019, за яким ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» набуло право кредитора стосовно відповідача.

Однак, позивачем до позовної заяви не долучено доказів якими підтверджується факт передання права грошової вимоги за кредитним договором №774906 від 08.04.2019 від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК Довіра та Гарантія», що унеможливлює встановити факт переходу права вимоги до нового кредитора, щодо кредитної заборгованості Відповідача.

Зокрема, доданий до матеріалів справи реєстр прав вимог №23 не містить даних щодо боржника ОСОБА_2 за кредитним договором №774906 від 08.04.2019.

Окрім того, позивачем до позовної заяви не додано жодних доказів на підтвердження виконання ТОВ «Авентус Україна» зобов`язань за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №774906 від 08.04.2019 в частині надання ОСОБА_2 кредитних коштів в сумі 7000 гривень, (первинні документи, які підтверджують факт перерахування таких коштів) (платіжні документи, виписка по рахунку, тощо).

Долучений до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості по кредитному договору №774906 не є належним та допустимим доказом, яким підтверджується факт надання кредитних коштів позичальнику.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Отже, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача.

Частинами першою - третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої позовні вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування, просив розглянути справу у його відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність у позивача прав вимоги до відповідача ОСОБА_2 за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №774906 від 08.04.2019, суд доходить висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

З огляду на це, враховуючи положення ст.141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.10,12,13,18,81, 178, 258, 259, 263-265, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», в інтересах яких діє ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», , місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Б.Б. Кушнір