Справа № 645/4241/24
Провадження № 2/645/2000/24
УХ В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

23 липня 2024 р. м. Харків

Суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Феленко Ю.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та встановлення місця проживання дитини,

Встановив:

В провадження Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , якою просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання спільної дитини - неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, позовна заява містить вимогу про встановлення місця проживання неповнолітньої дочки разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року вказано, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Ознайомившись із позовною заявою, вважаю за можливе на підставі ст. 177 ЦПК України залишити її без руху з наступних підстав.

З поданого позову вбачається, що позивач заявляє дві вимоги немайнового характеру.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до положень ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви не майнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних, тобто 1211,20 грн.

На підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Проте, позивачем судовий збір за другу немайнову вимогу про встановлення місця проживання дитини, не сплачено, обґрунтованого клопотання про звільнення від сплати судового збору не надано.

Положенням ч. 4 ст. 175 ЦПК України передбачено, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Також слід зазначити, що в порушення ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивачем не додано до позовної заяви копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

В силу вимог ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, дана заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 175 і 177цього Кодексу, усуне недоліки та сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, що встановлено положеннями ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 175, 277, 185 ЦПК України, суддя,-

Постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та встановлення місця проживання дитини - залишити без руху.

Встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали.

Роз`яснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/sud2033/.

Ухвала окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку лише щодо розміру судових витрат. В іншій частині заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Суддя Ю.В. Феленко