Справа №403/321/21 провадження № 2/403/47/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Атаманової С.Ю.,

при секретарі судового засідання Руссу В.І.,

з участю:

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг,

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 12 квітня 2013 року в загальному розмірі 13577,51 грн. станом на 14 липня 2021 року, яка складається із заборгованості за: тілом кредиту - 4485,98 грн., в тому числі, 0,00 грн. - за поточним тілом кредиту та 4485,98 грн. - за простроченим тілом кредиту; 8555,46 грн. - за простроченими відсотками та за пенею в сумі 536,07 грн..

Позов обгрунтовано тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписала анкету-заяву №б/н від 12 квітня 2013 року, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердила факт її ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання нею вказаної анкети-заяви. Згідно договору, укладеного сторонами в порядку ст.634 ЦК України, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, надано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, розмір якого в подальшому був збільшений до 4000,00 грн.. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту.

Натомість відповідач, будучи зобов`язаною здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором.

З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2270,00 грн..

Відповідач по справі ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог у встановлений судом строк не подала.

В судовому засіданні по розгляду справи відповідач ОСОБА_1 суду пояснила, що дійсно в 2013 році вона взяла кредит в банку на суму від 1300,00 до 1500,00 грн. (точно не пам`ятає зі сплином значного проміжку часу), погашення якого здійснювала шляхом внесення щомісячних платежів до 2014 року. Після смерті чоловіка, залишившись одна з п`ятьма дітьми, за відсутності роботи, вона перестала платити і останні 9-10 років від банку до неї не надходило жодних вимог щодо наявної в неї заборгованості за кредитом. Заперечила зазначену у виписці по її картковому рахунку обставину погашення нею заборгованості 08 квітня 2021 року в сумі 4350,00 грн. та визначену банком суму пені 323664,82 грн., погашену шляхом поповнення карткового рахунку 14 жовтня 2021 року. Додатково пояснила, що їй також не було відомо про розмір процентів, які вона мала сплачувати банку. З огляду на викладене, вважала наданий банком розрахунок заборгованості необгрунтованим, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню лише стосовно повернення нею частини тіла кредиту, який вона не виплатила банку.

ІІ. Заяви та клопотання.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» згідно письмових клопотань, доданих до позовної заяви, не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та винесення судом заочного рішення у разі виникнення обставин, викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України, а також прохав суд розглянути позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.98).

В порядку ст.85 ЦПК України представник позивача прохав суд здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк», з метою підтвердження ідентичності витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, який додано до позову, оригіналу Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» та які діяли і були оприлюднені на момент укладення кредитного договору (а.с.102).

Заяв та клопотань від відповідача по справі ОСОБА_1 в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 11 липня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк».

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

12 квітня 2013 року відповідач ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку погодилась з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердила факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмову вигляді, та погодилась з ними (а.с.121 зворот).

Факт підписання анкети-заяви відповідачем по справі ОСОБА_1 під час судового розгляду спростований не був.

Судом також встановлено, що в анкеті-заяві від 12 квітня 2013 року зазначені відомості про бажання відповідача оформити на своє ім`я платіжну карту кредитка «Універсальна» та отримати кредитний ліміт за платіжною картою Кредитка «Універсальна»/Gold у сумі 5000,00 грн..

Інші відомості про: розмір наданого відповідачу кредиту згідно укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг, вид отриманої нею кредитної картки (з урахуванням наявності різних кредитних карток типу «Універсальна») та умови кредитування (зокрема, процентна ставка; дата, на яку мають бути погашені нараховані відсотки за користування кредитом; розмір щомісячного платежу за користування кредитними коштами; розміри та порядок нарахування штрафу та пені за порушення договірних зобов`язань) у вказаній анкеті-заяві від 12 квітня 2013 року відсутні.

Укладений між сторонами договір від 12 квітня 2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить також і строку повернення кредиту (користування ним).

До позовної заяви банком додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.123-156) та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який передбачає чотири види Тарифів в залежності від виду кредитної картки: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с.122), які відповідачем ОСОБА_1 не підписані.

Згідно інформації, зазначеної у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача по справі ОСОБА_1 , останній 12 квітня 2013 року був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 із встановленням 12 квітня 2013 року кредитного ліміту в сумі 1400,00 грн., який в подальшому 13 квітня 2013 року був збільшений до 2400,00 грн., 22 квітня 2013 року - до 2900,00 грн., 31 жовтня 2013 року - до 4000,00 грн., а станом на 16 січня 2020 року - зменшений до 0,00 грн. (а.с.119).

Згідно укладеного між сторонами кредитного договору, відповідачу ОСОБА_1 , були надані кредитні картки за № НОМЕР_1 зі строком дії до 06/16, № НОМЕР_2 зі строком дії до 04/17 та № НОМЕР_3 зі строком дії до 10/23 (а.с.120).

Факт встановлення на картковий рахунок відповідача 12 квітня 2013 року кредитного ліміту в розмірі 1400,00 грн., 13 квітня 2013 року - у розмірі 2400,00 грн., 22 квітня 2013 року - у розмірі 2900,00 грн. та 31 жовтня 2020 року - в розмірі 4000,00 грн., а також використання відповідачем наданих кредитних коштів за карткою, в тому числі шляхом зняття готівки, здійснення переказів, покупок та поповнення мобільного телефону, підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 згідно укладеного між сторонами договору (а.с.114-118).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12 квітня 2013 року станом на 30 вересня 2020 року заборгованість відповідача за наданим кредитом в період з 12 квітня 2013 року по 30 вересня 2020 року складає 341852,69 грн., з яких: 4485,98 грн. - заборгованість за тілом кредита, 331930,66 грн. - заборгованість за відсотками на поточну заборгованість та 5436,05 грн. - заборгованість по пені (а.с.108-113).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12 квітня 2013 року станом на 14 липня2021 року заборгованість відповідача за наданим кредитом в період з 01 жовтня 2020 року по 14 липня 2021 року складає 13577,51 грн., з яких: 4485,98 грн. - заборгованість за тілом кредита, 8555,46 грн. - заборгованість за відсотками на поточну заборгованість та 536,07 грн. - заборгованість по пені (а.с.113).

Як вбачається із виписки по особовому рахунку відповідача, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, за період з 12 квітня 2013 року по 30 вересня 2020 року витрати відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів за отриманим кредитом складали 15647,17 грн., а погашення отриманого кредиту здійснювалось шляхом внесення нею відповідних сум в загальному розмірі 7743,56 грн.. До суми здійснених останньою витрат кредитних коштів за вказаний період банком були включені: пеня (за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн.) в загальному розмірі 2100,00 грн. та штраф у загальному розмірі 3800,00 грн..

Також із виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що за період з 01 жовтня 2020 року по 14 липня 2021 року відповідачем ОСОБА_1 було витрачено коштів за отриманим кредитом на загальну суму 4350,00 грн., а на погашення заборгованості за наданим кредитом відповідачем банку були сплачені грошові кошти в загальному розмірі 4350,00 грн..

Під час судового розгляду відповідачем ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані банком докази отримання та користування нею кредитними коштами, а також здійснення платежів на погашення отриманого кредиту в зазначених вище розмірах.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12 квітня 2013 року, загальна сума заборгованості відповідача станом на 14 липня 2021 року складає 17187,87 грн., з яких:

- заборгованість за тілом кредиту - 4485,98 грн., в тому числі,

0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту та

4485,98 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.;

- заборгованість за простроченими відсотками - 8555,46 грн.;

- заборгованість по пені - 4146,43 грн.;

- заборгованість по комісії - 0,00 грн.. Разом тим, у поданій до суду позовній заяві представником АТ КБ «ПриватБанк, посилаючись на власний розсуд кредитодавця, зазначено про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за наданим кредитом в розмірі 13577,51 грн. (з урахуванням суми пені 536,07 грн.). З огляду на викладене, враховуючи положення ч.1 ст.13 ЦПК України, судовий розгляд поданого АТ КБ «ПриватБанк» позову здійснюється судом виключно в межах заявлених банком вимог, виходячи із розміру кредитної заборгованості 13577,51 грн., що була визначена позивачем шляхом виключення із загальної суми заборгованості станом на 14 липня 2021 року (17187,87 грн.) пені в сумі 3610,36 грн. (17187,87 грн. - 3610,36 грн.).

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до положень ч.2 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про повернення кредиту, прохав, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути з відповідача також і заборгованість за простроченими відсотками та пеню.

На обгрунтування права вимоги в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 12 квітня 2013 року, надав, як невід`ємну складову кредитного договору, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (архів Умов розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/), в яких, зокрема, визначені: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін (пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, розміри і порядок їх нарахування) та інші умови.

Крім того, представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» на обгрунтування позовної вимоги про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками зазначив у позовній заяві про те, що прострочені відсотки - це нараховані відсотки за користування кредитним лімітом, які на конкретну дату мали бути погашені відповідачем, але не погашені, або погашені частково не у повному обсязі.

Разом з тим, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача ОСОБА_1 про її ознайомлення з ними, а в анкеті-заяві, підписаній відповідачем 12 квітня 2013 року, не встановлений строк кредитування, не зазначена процентна ставка за користування наданими в кредит грошовими коштами, як і не визначені інші фінансові умови кредитування, передбачені Тарифами та Умовами, зокрема, про встановлення відповідальності позичальника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також дата, на яку відповідачем мало б бути здійснено погашення нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом.

З огляду на викладене, судом враховується, що позивач в своєму розрахунку кредитної заборгованості при визначенні суми заборгованості за простроченими відсотками, жодним чином не мотивував їх нарахування, в тому числі, не зазначив підстав для визнання заборгованості за вказаними відсотками простроченою.

Належних в розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України доказів укладення між сторонами договору інших угод з цього приводу позивачем під час судового розгляду надано не було.

З огляду на викладене, позивачем не було надано суду доказів того, що саме додані банком до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розуміла відповідач ОСОБА_1 , погоджуючись з ними шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, і сама лише обставина наявності відповідної редакції Умов та Правил надання банківських послуг, розміщеної на офіційному сайті банку на дату підписання відповідачем анкети-заяви 12 квітня 2013 року, жодним чином не спростовує даного висновку суду.

Таким чином, до спірних правовідносин сторін неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», як до дати виникнення спірних правовідносин сторін (12 квітня 2013 року), так і до моменту звернення позивача до суду з даним позовом (22 серпня 2021 року), а тому, за відсутності в безпосередньо підписаній відповідачем ОСОБА_1 анкеті-заяві домовленості сторін про сплату нею процентів за користування кредитними коштами (їх розміру та строків погашення), а також пені за несвоєчасне погашення кредиту, враховуючи не подання позивачем належних доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачу Умов та Правил надання банківських послуг, додані до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можуть свідчити про прийняття відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, запропонованих їй позивачем, як кредитором, умов та приєднання її, як другої сторони, до запропонованого договору в цілому, а, отже, не можуть оцінюватися судом як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (архів Умов розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/) та Витяг з Тарифів обслуговування чотирьох кредитних карт «Універсальна», які маються у матеріалах справи, не містять підпису відповідача ОСОБА_1 , а тому їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами по справі 12 квітня 2013 року шляхом підписання відповідачем анкети-заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відповідачем процентів за користування кредитними коштами, їх розміру та строків погашення, а також відповідальність відповідача за порушення термінів виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені).

Таким чином, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору, передбачених Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами (їх розміру та строків погашення), а також відповідальності позичальника у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, з урахуванням того, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить вказаних умов, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками в сумі 8555,46 грн. та пенею в сумі 536,07 грн., та відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Крім того, при вирішенні спору судом враховується, що до загальних засад цивільного судочинства належать справедливість, добросовісність та розумність (ч.6ст.3 ЦК України), а тому дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За змістом ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (зокрема, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року, ухваленому в справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

За встановлених судом обставин справи, відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору з відповідачем ОСОБА_1 позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), зокрема, щодо повідомлення споживача про умови кредитування (в тому числі, тип відсоткової ставки) та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки щодо застосування норм матеріального права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №357/4626/17, від 11 грудня 2019 року у справі №461/1796/17 та відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 4485,98 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд приходить до наступного висновку.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» на обгрунтування позовної вимоги про стягнення із відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту зазначив в позовній заяві про те, що прострочене тіло кредиту - це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі.

Судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 12 квітня 2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної відповідачем ОСОБА_1 , не містить кінцевого строку повернення кредиту (користування ним), так само як і щомісячних чи будь-яких інших строків внесення відповідачем грошових коштів на погашення отриманого кредиту в цілому.

На підтвердження розміру заборгованості за договором №б/н від 12 квітня 2013 року позивачем надано два розрахунки, що охоплюють періоди: 1) з 12 квітня 2013 року по 30 вересня 2020 року та 2) з 01 жовтня 2020 року по 14 липня 2021 року.

Разом з тим, за змістом п.62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, саме виписка з особового рахунку клієнта банку є належним та допустимим первинним доказом на підтвердження проведених операцій з коштами на його рахунку, а тому додані до позовної заяви розрахунки заборгованості відповідача ОСОБА_1 за наданим їй кредитом суд оцінює як такі, що мають виключно інформаційний характер та відображають проведений позивачем обрахунок пред`явлених ним до відповідача вимог майнового характеру.

З інформації, зазначеної в доданій до позовної заяви виписці по картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 , вбачається: 1) встановлення банком кредитного ліміту станом на 12 квітня 2013 року в розмірі 1400,00 грн. та збільшення його 31 жовтня 2013 року до 4000,00 грн., що відповідає розмірам, зазначеним у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування виданої відповідачу кредитної картки; 2) здійснення відповідачем в період часу з 12 квітня 2013 року по 30 вересня 2020 року, без урахування сум штрафу (3800,00 грн.) та пені (2100,00 грн.), витрат кредитних коштів (зокрема, шляхом зняття готівки, здійснення переказів, покупок, поповнення мобільного телефону) на загальну суму 9747,17 грн. (15647,17 грн. (загальний розмір витрат) - 5900,00 грн. (загальна сума штрафу та пені)) та внесення на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 7743,56 грн.; 3) здійснення відповідачем в період часу з 01 жовтня 2020 року по 14 липня 2021 року витрат кредитних коштів на загальну суму 4350,00 грн. та внесення на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 4350,00 грн.; 4) включення банком до здійснених відповідачем витрат за наданим кредитом, починаючи з 31 липня 2013 року, штрафу за прострочення за кредитом, загальний розмір якого станом на 31 серпня 2019 року становить 3800,00 грн. та починаючи з 30 квітня 2016 року пені за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн. в загальному розмірі 2100,00 грн..

Разом з тим, судом встановлено, що підписана відповідачем ОСОБА_1 анкета-заява від 12 квітня 2013 року не містить жодних узгоджених сторонами договору умов про сплату відповідачем відсотків (в тому числі і в порядку їх погашення за рахунок наданого їй кредиту) та штрафних санкцій за несвоєчасну сплату кредиту, що, як наслідок, свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 обов`язку по сплаті процентів, штрафу та пені, а відтак, за вказаних обставин, визначений банком у доданому до позовної заяви розрахунку розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за простроченим тілом кредиту в сумі 4485,98 грн. не можна вважати обгрунтованим.

При вирішенні спору судом не приймається до уваги зазначена представником позивача у розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 станом на 14 липня 2021 року сума коштів 324664,82 грн., визначена банком як сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості, оскільки, як вбачається із виписки за договором, вказана сума є наслідком відміни банком штрафів за минулі періоди та суперечить загальній сумі штрафів та пені, зазначеній в цій же виписці за договором (5900,00 грн.).

Одночасно з цим судом також враховується суперечливість правової природи грошових коштів в сумі 324664,82 грн., визначених банком саме як сума погашення заборгованості за пенею, оскільки в доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача станом на 30 вересня 2020 року загальний залишок заборгованості за відсотками (графа 12) становить 331930,66 грн., а заборгованість за пенею накопичувальним підсумком (графа 14) - 5436,05 грн. (а.с.112).

Разом з тим, в розрахунку заборгованості відповідача станом на 14 липня 2021 року розмір заборгованості за відсотками станом на 01 жовтня 2020 року складає 8555,46 грн., а за пенею накопичувальним підсумком (графа 25), за відсутності будь-яких даних про внесені відповідачем ОСОБА_1 кошти на погашення заборгованості за кредитом, складає вже 328811,25 грн., а станом на 14 жовтня 2020 року - 4146,43 грн. (а.с.113 зворот).

Будь-яких обгрунтувань щодо підстав зміни (перерахування) наявної заборгованості по відсотках у заборгованість за пенею з наведенням відповідних умов укладеного між сторонами кредитного договору чи іншої письмової угоди, які передбачають такі повноваження банку, як кредитодавця, подана до суду АТ КБ «ПриватБанк» позовна заява не містить і належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності вчинення банком таких дій до позовної заяви також додано не було.

Оскільки підписана відповідачем ОСОБА_1 анкета-заява від 12 квітня 2013 року не містить погоджених сторонами умов щодо сплати відсотків та пені або штрафу, здійснення банком їх нарахування є безпідставним, а тому визначена у виписці по договору сума відмінених банком штрафів - 324664,82 грн., з урахуванням якої позивачем була визначена остаточна сума заборгованості за кредитом, яку він прохає суд стягнути з відповідача, в тому числі і заборгованість за тілом кредиту, не береться судом до уваги, як необґрунтована.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані за кредитним договором та використані відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, в рахунок кредиту грошові кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» повністю повернуті не були, що свідчить про порушення його прав, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку про наявність в АТ КБ «ПриватБанк» права вимагати захисту своїх майнових прав у передбачений законом спосіб - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої та не повернутої суми кредитних коштів, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в розмірі 2003,61 грн., тобто в межах наявної різниці між сумою фактично отриманих і використаних відповідачем кредитних коштів за період з 12 квітня 2013 року по 14 липня 2021 року (19997,17 грн.), з вирахуванням штрафу (3800,00 грн.) і пені (2100,00 грн.), та загальною сумою коштів, внесених нею на погашення кредитної заборгованості за вказаний період часу (12093,56 грн.), що відповідає наступному розрахунку: 14097,17 грн. (19997,17 грн. (витрати кредитних коштів: 15647,17 грн. (за період з 12 квітня 2013 року по 30 вересня 2020 року) + 4350,00 грн. (за період з 01 жовтня 2020 року по 14 липня 2021 року)) - 3800,00 грн. (штраф) - 2100,00 грн. (пеня)) - 12093,56 грн. (сума погашення заборгованості: 7743,56 грн. (період з 12 квітня 2013 року по 30 вересня 2020 року) + 4350,00 грн. (період з 01 жовтня 2020 року по 14 липня 2021 року)) = 2003,61 грн..

Крім того, при ухваленні рішення судом приймається до уваги, що відсутність поданого відповідачем ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву, не свідчить про визнання нею обставин, якими АТ КБ «ПриватБанк» обгрунтовує свої вимоги, та не звільняє позивача від обов`язку надати суду належні, допустимі, достатні і достовірні докази існування обставин, на які він посилається в позовній заяві.

Відсутність позову відповідача ОСОБА_1 про визнання кредитного договору від 12 квітня 2013 року недійсним (оспорювання правочину), також не може бути перешкодою для неврахування її інтересів, як позичальника, під час розгляду справи за позовом банку про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №205/4928/18.

VI. Розподіл судових витрат.

У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача по справі ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача по справі АТ КБ «ПриватБанк» кошти по сплаті судового збору в розмірі 334 грн. 98 коп. (2270 грн. 00 коп. (100%) - 1935 грн. 02 коп. (85,243171%), при цьому 85,243171% = 11573 грн. 90 коп. (загальна сума заборгованості за кредитом, у стягненні якої судом відмовлено), що були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг - задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором №б/н від 12 квітня 2013 року в розмірі 2003 грн. 61 коп. (дві тисячі три гривні шістдесят одна копійка).

В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в порядку розподілу судових витрат, судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 334 грн. 98 коп. (триста тридцять чотири гривні дев`яносто вісім копійок).

Повне найменування сторін:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул.Грушевського, буд.№1Д м.Київ, поштовий індекс 01001, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, МФО №305299, рах.№ НОМЕР_4 - для погашення заборгованості та судових витрат.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (до адміністративно-територіальної реформи - Устинівського) району Кіровоградської області, поштовий індекс 28631, зазначений в позовній заяві реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 15 липня 2024 року.

Суддя С.Ю.Атаманова