Справа №403/169/23 провадження № 2/403/166/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 серпня 2024 року с-ще Устинівка
Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Атаманової С.Ю.,
при секретарі судового засідання Муляві В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2684,00 грн..
Відповідач по справі ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог у встановлений судом строк не подав.
ІІ. Заяви та клопотання.
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» згідно письмових клопотань, доданих до позовної заяви, не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та винесення судом заочного рішення у разі виникнення обставин, викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України, а також прохав суд розглянути позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.88, 89).
Заяв та клопотань від відповідача по справі ОСОБА_1 в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 21 серпня 2024 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
06 травня 2011 року відповідач ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку погодився з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою: www.privatbank.ua, а також Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які були надані йому в письмову вигляді, та погодився з ними (а.с.94 зворот).
Факт підписання анкети-заяви відповідачем по справі ОСОБА_1 під час судового розгляду спростований не був.
Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 06 травня 2011 року зазначені відомості про бажання відповідача оформити на своє ім`я платіжну карту кредитка «Універсальна» та отримати кредитний ліміт за платіжною картою Кредитка «Універсальна»/Gold у сумі 2000,00 грн..
Інші відомості про: розмір наданого відповідачу кредиту згідно укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг, вид отриманої ним кредитної картки (з урахуванням наявності різних кредитних карток типу «Універсальна») та умови кредитування (зокрема, процентна ставка; дата, на яку мають бути погашені нараховані відсотки за користування кредитом; розмір щомісячного платежу за користування кредитними коштами; розміри та порядок нарахування штрафу та пені за порушення договірних зобов`язань) у вказаній анкеті-заяві від 06 травня 2011 року відсутні.
Укладений між сторонами договір від 06 травня 2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить також і строку повернення кредиту (користування ним).
Згідно укладеного між сторонами кредитного договору, відповідачу ОСОБА_1 були надані кредитні картки за № НОМЕР_1 зі строком дії до 07/20, № НОМЕР_2 зі строком дії до 01/22 та № НОМЕР_3 зі строком дії до 12/23 (а.с.84).
Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 06 травня 2011 року станом на 31 березня 2019 року заборгованість відповідача за наданим кредитом (поточне тіло кредиту) в період з 22 грудня 2016 року по 31 березня 2019 року, складає 730,00 грн. (а.с.90-93).
Під час судового розгляду відповідачем ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані банком докази отримання та користування ним кредитними коштами, а також здійснення платежів на погашення отриманого кредиту в зазначених вище розмірах.
- заборгованість за простроченими відсотками - 6484,82 грн.;
V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до положень ч.2 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Судом встановлено, що позивач АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про повернення кредиту, прохав, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з відповідача також і заборгованість за простроченими відсотками.
Крім того, представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» на обгрунтування позовної вимоги про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками зазначив у позовній заяві про те, що прострочені відсотки - це нараховані відсотки за користування кредитним лімітом, які на конкретну дату мали бути погашені відповідачем, але не погашені, або погашені частково не у повному обсязі.
Разом з тим, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача ОСОБА_1 про його ознайомлення з ними, а в анкеті-заяві, підписаній відповідачем 06 травня 2011 року, не встановлений строк кредитування, не зазначена процентна ставка за користування наданими в кредит грошовими коштами, як і не визначені інші фінансові умови кредитування, передбачені Тарифами та Умовами, зокрема, дата, на яку відповідачем мало б бути здійснено погашення нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом.
З огляду на викладене, судом враховується, що позивач в своєму розрахунку кредитної заборгованості при визначенні суми заборгованості за простроченими відсотками, жодним чином не мотивував їх нарахування, в тому числі не зазначив підстав для визнання заборгованості за вказаними відсотками простроченою.
Належних в розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України доказів укладення між сторонами договору інших угод з цього приводу позивачем під час судового розгляду надано не було.
З огляду на викладене, позивачем не було надано суду доказів того, що саме додані банком до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач ОСОБА_1 , погоджуючись з ними шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, і сама лише обставина наявності відповідної редакції Умов та Правил надання банківських послуг, розміщеної на офіційному сайті банку на дату підписання відповідачем анкети-заяви 06 травня 2011 року, жодним чином не спростовує даного висновку суду.
Таким чином, до спірних правовідносин сторін неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», як до дати виникнення спірних правовідносин сторін (06 травня 2011 року), так і до моменту звернення позивача до суду з даним позовом (21 квітня 2023 року), а тому, за відсутності в безпосередньо підписаній відповідачем анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, в тому числі і щодо їх розміру та строків погашення, враховуючи не подання позивачем належних доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачу Умов та Правил надання банківських послуг, додані до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можуть свідчити про прийняття відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, запропонованих йому позивачем, як кредитором, умов та приєднання його, як другої сторони, до запропонованого договору в цілому, а, отже, не можуть оцінюватися судом як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.
Такий висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Доданий представником позивача до позовної заяви паспорт споживчого кредиту, в якому вказана дата його підписання відповідачем ОСОБА_1 - 09 квітня 2021 року також не є належним в розумінні ст.77 ЦПК України доказом на підтвердження узгодження між сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами та порядку їх нарахування з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Як вбачається зі змісту підписаної відповідачем ОСОБА_1 анкети-заяви від 06 травня 2011 року, наданий позивачем паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки будь-яких відомостей про нього, як невід`ємну складову такого договору, вказана анкета-заява не містить (а.с.94).
Крім того, наданий позивачем АТ КБ «ПриватБанк» паспорт споживчого кредиту не може бути і доказом ознайомлення відповідача з конкретними, запропонованими саме йому умовами кредитування, на які він погодився, оскільки в підписаній відповідачем анкеті-заяві від 06 травня 2011 року відсутні будь-які відомості про те, яку саме кредитну карту типу «Універсальна» отримав відповідач. Натомість у паспорті споживчого кредиту одночасно зазначені сім типів кредитного продукту: карта «Універсальна», «Універсальна Gold», «Platinum», «MС World BlackEdition», «Visa Signature», «MC WorldElite» та «Visa Infinite» без будь-якого підтвердження того, за якою саме картою відповідачем ОСОБА_1 були обрані умови кредитування.
У розділі 3 паспорту споживчого кредиту від 09 квітня 2021 року визначено максимальну суму кредитного ліміту, який може бути наданий шляхом його встановлення на кредитній картці до 50 000 грн. (тип кредитного продукту «Універсальна»), до 75 000 грн. (тип кредитного продукту «Універсальна Gold»), до 100 000 грн. (тип кредитного продукту «Platinum»), до 200 000 грн. (тип кредитного продукту «MС World BlackEdition»), до 300 000 (тип кредитного продукту «Visa Signature»), до 400 000 (тип кредитного продукту «MC WorldElite») та до 800 000 (тип кредитного продукту «Visa Infinite»), однак в паспорті відсутні будь-які дані щодо розміру фактично наданого відповідачу кредитного ліміту, встановленого на виданій йому кредитній картці.
Крім того, судом встановлено, що у розділі 4 паспорту споживчого кредиту безпосередньо міститься застереження про те, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, а в розділі 7 паспорту споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо (а.с.97 зворот).
Також судом враховується, що у наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 06 травня 2011 року, розмір процентної ставки з 01 квітня 2019 року становив 3,6%, а річної процентної ставки на прострочений кредит - 86,40%. Разом з тим, такі умови щодо процентної ставки поза межами пільгового періоду взагалі не передбачені паспортом споживчого кредиту, наданим банком на підтвердження узгоджених з відповідачем істотних умов договору (а.с.91).
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 (за позовом АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором), потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що доданий до позовної заяви паспорт споживчого кредиту містить лише узагальнену інформацію про запропоновані банком варіанти умов кредитування та орієнтовної загальної вартості кредиту, яка надається споживачу для ознайомлення, та передує укладенню самого договору про споживчий кредит на обраних споживачем умовах кредитування після проведення банком оцінки кредитоспроможності споживача, тобто передує укладенню самого договору, а тому сам факт підписання відповідачем ОСОБА_1 паспорту споживчого кредиту 09 квітня 2021 року без надання банком будь-яких підтверджень про конкретні прийняті відповідачем умови кредитування, не може свідчити про погодження сторонами у письмовому вигляді ціни договору у формі сплати відповідачем процентів за користування кредитними коштами, їх розміру, порядку нарахування та строків погашення.
Отже, відсутні підстави вважати, що відповідач ОСОБА_1 , підписавши 09 квітня 2021 року паспорт споживчого кредиту, був належним чином повідомлений про умови, що стосуються сплати процентів за користування наданим йому банком споживчим кредитом за договором від 06 травня 2011 року.
Таким чином, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем ОСОБА_1 конкретних умов кредитного договору, передбачених Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та паспортом споживчого кредиту, зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами (їх розміру та строків погашення), з урахуванням того, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить вказаних умов, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками (простроченими) в сумі 6484,82 грн. та відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» на обгрунтування позовної вимоги про стягнення із відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту зазначив в позовній заяві про те, що прострочене тіло кредиту - це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі.
Судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 06 травня 2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної відповідачем ОСОБА_1 , не містить кінцевого строку повернення кредиту (користування ним), так само як і щомісячних чи будь-яких інших строків внесення відповідачем грошових коштів на погашення отриманого кредиту в цілому.
На підтвердження розміру заборгованості за договором №б/н від 06 травня 2011 року позивачем надано два розрахунки, що охоплюють періоди: 1) з 22 грудня 2016 року по 31 березня 2019 року та 2) з 01 квітня 2019 року по 13 березня 2023 року.
Разом з тим, за змістом п.62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04 липня .2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, саме виписка з особового рахунку клієнта банку є належним та допустимим первинним доказом на підтвердження проведених операцій з коштами на його рахунку, а тому додані до позовної заяви розрахунки заборгованості відповідача ОСОБА_1 за наданим йому кредитом суд оцінює як такі, що мають виключно інформаційний характер та відображають проведений позивачем обрахунок пред`явлених ним до відповідача вимог майнового характеру.
Крім того, зі змісту доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 06 травня 2011 року вбачається, що внесені відповідачем в період часу з 01 квітня 2019 року по 13 березня 2023 року грошові кошти, зараховувались банком, крім погашення заборгованості за тілом кредиту, також і на погашення заборгованості по прострочених відсотках (699,98 грн.).
Разом з тим, судом встановлено, що анкета-заява від 06 травня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відповідачем відсотків (їх розміру, строків погашення, в тому числі і за рахунок наданого кредиту), що, як наслідок, свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 обов`язку по сплаті процентів за використання кредитного ліміту, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості за наданим кредитом - 699,98 грн. (загальна сума погашеної заборгованості за нарахованими відсотками) підлягали зарахуванню саме на погашення тіла кредиту.
Даний висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі №643/5521/19.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17, тягар доказування обґрунтованості заявлених позовних вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін.
З огляду на викладене, при ухваленні рішення судом приймається до уваги, що відсутність заперечень відповідача ОСОБА_1 проти позову шляхом подання відзиву на позовну заяву, не свідчить про визнання ним обставин, якими АТ КБ «ПриватБанк» обгрунтовує свої вимоги, та не звільняє позивача від обов`язку надати суду належні, допустимі, достатні і достовірні докази існування обставин, на які він посилається в позовній заяві.
Крім того, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у справі №156/268/21 від 03 серпня 2022 року, при вирішенні спору спростувати доводи позову покладається на відповідача, а не на суд, особливо при заочному порядку розгляду справи. Проте це означає лише те, що у такому випадку суд повинен розглянути позов і визначити розмір заборгованості виходячи з умов договору та вимог закону.
Отже, висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, при відсутності заперечень відповідача ОСОБА_1 проти позову, грунтується саме на дослідженні судом умов укладеного ним з АТ КБ «ПриватБанк» договору від 06 травня 2011 року та вимогах закону, а тому не може свідчити про порушення судом обов`язку доказування, передбаченого ст.81 ЦПК України.
Відсутність позову відповідача ОСОБА_1 про визнання кредитного договору від 06 травня 2011 року недійсним (оспорювання правочину), також не може бути перешкодою для неврахування його інтересів, як позичальника, під час розгляду справи за позовом банку про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №205/4928/18.
VI. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, відсутні.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд,
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг задоволити частково.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в порядку розподілу судових витрат, судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1654 грн. 29 коп. (одна тисяча шістсот п`ятдесят чотири гривні двадцять дев`ять копійок).
Найменування сторін:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , зазначений в позовній заяві реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного перегляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, подавши апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) до Кропивницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя С.Ю.Атаманова