Провадження № 2/638/685/24
РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Шишкіна О.В.

за участю секретаря судового засідання Шевченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною тривалою бездіяльністю відповідача по кримінальному провадженню № 0000130,-

ВСТАНОВИВ

У вересні 2021 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Харківської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною тривалою бездіяльністю відповідача по кримінальному провадженню № 0000130, в обґрунтування якого зазначив, що 29 липня 2013 року він згідно вимог ст. 214 КПК України, звернувся до уповноваженої особи прокуратури з заявою про кримінальні правопорушення, вчинені слідчим СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області Топорковим С.Е. під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000010. Однак уповноважена особа прокуратури, в порушення ст.214 КПК України, навмисно протягом 24 годин після подання заяви, не внесла відомості до ЄРДР, що були викладені в заяві про кримінальні правопорушення від 29 липня 2013 року, чим порушила його конституційне право на доступ до правосуддя. В результаті зазначеної неправомірної бездіяльності посадової особи прокуратури ОСОБА_1 вимушений був звертатися до суду за захистом своїх прав та витрачати свій час. 02 серпня 2013 року слідчий суддя виніс ухвалу, якою зобов`язав уповноважену особу прокуратури внести відповідні відомості до ЄРДР, викладені в заяві від 29 липня 2013 року 16 серпня 2013 року посадова особа прокуратури внесла відомості до ЄРДР №0000130 за ознаками злочину, передбаченого ч .1 ст. 367 КК України.

В даному кримінальному провадженні слідчими неодноразово приймалися рішення про його закриття, які скасовувалися ухвалами слідчих суддів від 15 вересня 2015 року, 11 серпня 2016 року,13 червня 2017 року, 12 жовтня 2017 року, 13 березня 2018 року, 30 листопада 2018 року, 13 березня 2019 року, 24 травня 2019 року, 17 грудня 2019 року із зазначенням у судових рішеннях конкретних недоліків досудового розслідування, проте слідчих дій на виконання судових рішень слідчими проведено не було, зазначені недоліки досудового розслідування не усунені.

Позивач зазначає, що своїми тривалими неправомірними незаконними діями і бездіяльністю, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні, прийняття слідчим рішення про відмову в задоволенні клопотань, слідчий заподіяв позивачу, як потерпілому, моральну шкоду, яку оцінює в 720000 грн, та яку просив стягнути з Харківської обласної прокуратури.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача Харківської обласної прокуратури подала заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 29 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури із заявою про кримінальні правопорушення, передбачені статтями 364, 365, 366, 367, 382 КК України, вчинені слідчим. Проте, прокуратурою відомості, викладені в заяві про кримінальне правопорушення, не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою слідчого судді від 02 серпня 2013 року зобов`язано посадову особу прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, викладені в заяві від 29 липня 2013 року.

16 серпня 2013 року прокуратура внесла до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за №0000130 за ознаками частини 1 статті 367 КК України.

3 2016 року досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000130 проводилось слідчими прокуратури, які неодноразово постановами від 20 лютого 2017 року, 31 серпня 2017 року, 18 травня 2018 року, 11 липня 2018 року, 04 квітня 2019 року та 20 червня 2019 року закривали кримінальне провадження № 0000130.

Однак, ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 червня 2017 року, 13 березня 2018 року, постановою першого заступника прокурора області від 12 червня 2018 року, ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 березня 2019 року, 24 травня 2019 року, 17 грудня 2019 року його скарги позивача задоволені; вищезазначені постанови слідчого про закриття вказаного кримінального провадження скасовані.

Позивач зазначає, що з вини слідчого його права не поновлено, порушення закону не припинено, досудове розслідування у кримінальному провадженні проводиться неналежним чином. Він, інвалід ІІ групи, людина похилого віку, вимушений протягом тривалого часу неодноразово звертатись до суду за захистом своїх прав, у зв`язку з чим йому завдані глибокі моральні страждання.

Зазначив, що з вини слідчого він позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону; порушено його психологічне благополуччя. Він незаконно позбавлений права на доступ до правосуддя через прийняття незаконних рішень і навмисну незаконну тривалу бездіяльність слідчого.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що внаслідок неналежного та несвоєчасного проведення досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження, в якому він є потерпілим, йому спричинено моральну шкоду, яку оцінює в 720 000 грн.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1176 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, з огляду на положення ст.1176 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте, позивач не навів обґрунтування позовних вимог немайнового характеру та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому шкоди та її розміру. Також позивачем не доведено протиправності поведінки органів досудового розслідування та причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою.

Посилання позивача на неодноразові звернення до суду зі скаргами на дії (бездіяльність) органу досудового розслідування як на підставу позовних вимог суд відхиляє, оскільки оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування є правом, зокрема, потерпілого та способом захисту прав, наданих КПК України.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки такої діяльності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, і відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суду постановах від 27.06.2019 у справі № 461/2914/17, від 30.03.2022 у справі № 638/1923/20, від 29.03.2023 у справі № 638/13345/18, від 17.04.2023 у справі № 751/3968/22.

Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач.

Цей висновок узгоджується з рішеннями ЄСПЛ від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії» та від 09.02.2007 «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатню справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.12.2021 у справі № 646/5190/19.

Оцінка ефективності досудового розслідування обґрунтована позивачем тим, що слідчим органу досудового розслідування не проведено усього обсягу необхідних слідчих дій, неодноразово приймалось рішення про закриття кримінального провадження.

При цьому, рішення про визнання протиправною бездіяльності прокурорів у кримінальному провадженні № 0000130 компетентними органами не приймалося. Тоді як судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені вказані позивачем ухвали слідчими суддями, знову ж таки, не є достатньою правовою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у справах № 199/1478/17 від 30.01.2019, № 338/12193/16 від 13.03.2019, № 211/7655/15 від 03.04.2019, № 638/8636/17 від 13.05.2020, № 686/27965/19 від 03.07.2020, № 643/14453/19 від 07.10.2021, № 638/3894/20 від 14.09.2021, № 638/3758/20 від 01.12.2021, № 646/5190/19 від 24.12.2021, № 638/8342/19 від 15.12.2023.

Правовідносини, що склалися між ОСОБА_1 та Харківською обласною прокуратурою врегульовані кримінальним процесуальним законодавством, не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди, а процесуальні рішення, на які посилається позивач, та розцінені ним як бездіяльність, є предметом оскарження відповідно до правил ст. ст. 303, 307 КПК України, тобто є механізмом реалізації права особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Таким чином, держава, через запроваджену систему судового контролю у кримінальному провадженні, забезпечила ефективну можливість позивачу оскаржити рішення, дії та бездіяльність слідчого і прокурора, з якими він не погоджувався.

Факт незгоди позивача з рішеннями прийнятими прокурорами прокуратури Харківської області під час проведення досудового розслідування, які ним були оскаржені в порядку, передбаченому КПК України, не може бути сам по собі правовою підставою для відшкодування йому моральної шкоди, а неодноразове звернення позивача зі скаргами про скасування постанов про закриття кримінального провадження та надмірна тривалість досудового розслідування призвело до завдання ОСОБА_1 моральної шкоди ґрунтується на припущеннях, оскільки позивач не довів наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, що відповідно до ст. ст. 12, 80 ЦПК України є його процесуальним обов?язком.

Оскарження позивачем до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства.

Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань, яких він міг зазнати у зв`язку з процесуальними рішення слідчого, тому правові підстави, передбачені статтями 1174, 1176 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Доводи позивача про те, що ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова визнана тривала неправомірна бездіяльність посадових осіб відповідача суд вважає необґрунтованими, оскільки ухвалами лише встановлено неповноту дій слідчого, не визнано дії працівника відповідача неправомірними чи протиправними, а тому позивачем не доведено належними та допустимим доказами факту заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою позивачем шкодою.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.23,1167,1176 ЦК України, ст.ст.13,81,258,263,264,265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною тривалою бездіяльністю відповідача у кримінальному провадженні № 0000130 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя О.В. Шишкін