"15" серпня 2024 р. Справа № 363/4008/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.

за участі секретаря Бобрової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгород заяву ОСОБА_1 , який здійснює представництво позивача ОСОБА_2 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває вищевказана цивільна справа.

13.08.2024 адвокат Уланівський С.Є., який здійснює представництво позивача ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на садовий будинок, загальною площею 136 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві власності за ОСОБА_3 , номер відомостей про речове право: 55291374. Заборонити до набрання рішенням суду по даній справі законної сили органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також приймати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів нерухомого майна щодо садового будинку, загальною площею 136 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві власності за ОСОБА_3 , номер відомостей про речове право: 55291374.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову адвокат Уланівський С.Є. посилається на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , з яким ОСОБА_2 перебувала у фактичних шлюбних відносинах, в кінці 2019 року вирішили спільними зусиллями побудувати для себе садовий будинок на земельній ділянці, яка належала на праві власності ОСОБА_4 . Досягнувши усної домовленості з ОСОБА_4 щодо будівництва садового будинку на його земельній ділянці, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розпочали будівництво. Крім того, з ОСОБА_4 дійшли згоди, що після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію та отримання всіх необхідних документів, останній зобов`язався переоформити будинок разом із земельною ділянкою на ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. За життя ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_4 не дотримався усної домовленості та не переоформив будинок разом із земельною ділянкою на ОСОБА_5 03.06.2024 року на підставі договору дарування ОСОБА_4 подарував спірний садовий будинок та земельну ділянку ОСОБА_3 . Таким чином, існують реальні ризики подальшого укладення правочинів щодо садового будинку для переоформлення права власності на інших осіб з метою штучного створення у третіх осіб правового режиму «добросовісного набувача», що матиме правовим наслідком унеможливлення задоволення судом індикаційного позову у даній справі.

Враховуючи норму ч.1 ст.153 ЦПК України, суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п.1, 2, 3 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви; одночасно з пред`явленням позову; після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, згідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв проз забезпечення позову» №9 від 22.12.2006р., розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловіка та жінки, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , в період часу з січня 2019 року по 23 квітня 2021 року включно; визнання, що садовий будинок, загальною площею 136 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100 є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ; витребування з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 садового будинку, загальною площею 136 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві власності за ОСОБА_3 , номер відомостей про речове право: 55291374.

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що: співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року в справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на характер спірних правовідносин та обсяг позовних вимог, а також беручи до уваги заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що матеріалами заяви про забезпечення позову доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду, шляхом подальшого відчуження садового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , тому суд приходить до висновку про доцільність накладення арешту на вищевказаний садовий будинок, а також заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії, щодо зазначеного садового будинку.

На підставі викладеного та керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Накласти арешт на садовий будинок, загальною площею 136 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві власності за ОСОБА_3 , номер відомостей про речове право: 55291374.

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії, щодо садового будинку, загальною площею 136 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100.

Стягувач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Боржник: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню і має силу виконавчого документу.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала дійсна для пред`явлення до виконання до 15 серпня 2027 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Суддя О.Д.Рудюк