КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Черкасовим Денисом Олеговичем, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 грудня 2023 року про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про скасування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку і заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Первинної профспілкової організації Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - ППО КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго»), у якому просила:

- визнати незаконною та скасувати догану, оголошену на підставі протоколу засідання профспілкового комітету від 29.07.2021 № 7.5;

- визнати незаконним звільнення, здійсненне на підставі протоколу від 01.10.2021 № 10.1-К та розпорядження від 01.10.2021 № 3;

- поновити її на посаді заступника голови профкому ППО КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго», голови профбюро СП «Київські теплові мережі»;

- стягнути з ППО КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» середній заробіток за період з 02.10.2021 до ухвалення рішення суду, виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 1 409, 67 грн, невиплачену премію у розмірі 31 823, 40 грн, недоотриману заробітну плату за період з 05.09.2018 до 01.10.2021 у розмірі 439 560, 00 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що окрім позовних вимог щодо визнання звільнення незаконним та поновлення позивача на попередній посаді, позовна заява містить позовні вимоги щодо стягнення з відповідача недоотриманої заробітної плати, стягнення незаконно невиплаченої премії та визнання незаконною та скасування догани, що є окремими і не є похідними від позовних вимог щодо визнання звільнення незаконним та поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді та повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2022 закрито провадження у справі № 757/57736/21-ц.

Постановою Київського апеляційного суду від 01.03.2023, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 07.08.2023 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2022, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Повертаючи справу до суду першої інстанції, Верховним Судом зазначено, що суд першої інстанції не навів мотивів рішення про закриття провадження у справі в частині вимог щодо визнання незаконним рішення про оголошення догани та стягнення грошових коштів; не з`ясував, чи відносяться заявлені позивачкою вимоги до внутрішньої діяльності Профспілки, з огляду на те, що вимог про визнання незаконним рішення про виключення її з членів Профспілки та про поновлення її членства ОСОБА_1 не заявляла, а також на те, що згідно зі ст. 221 КЗпП України на спори про звільнення від виборної платної посади членів профспілки не поширюється лише порядок розгляду трудових спорів, проте не встановлено заборон на оскарження в суді такого звільнення; не звернув уваги на те, чи матиме позивачка можливість захистити свої права в позасудовому порядку, оскільки обмеження можливості звернення до суду й отримання судового захисту може свідчити про порушення основних прав людини, а також, чи є можливим та доцільним роз`єднання позовних вимог з огляду на характер спірних правовідносин й висновки Конституційного Суду України, викладені в ухвалі від 22.07.2020 № 15-уп(ІІ)/2020 у справі № 3-291/2019 (6949/19), і Великої Палати Верховного Суду - в постановах від 11.09.2019 у справі № 523/4139/17 (провадження № 14-328цс19) та від 12.01.2021 у справі № 127/21764/17 (провадження № 14-115цс20)

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.12.2023 закрито провадження в частині позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у цивільній справі 757/57736/21-ц (т. 4 а.с. 113-119).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказує, що суд закрив провадження не у зв`язку із тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а взагалі, що дана справа не може розглядатись судом. Тобто, суд першої інстанції проігнорував той факт, що закриття провадження стосується саме позовних вимог про незаконне звільнення та похідних від неї (поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), що відповідно є реалізацією повноважень громадської організації як учасника цивільних чи трудових правовідносин, на які поширюється юрисдикція суду. До того, в оскаржуваній ухвалі взагалі не зазначено підставу за якою закривалось провадження у справі відповідно ст. 255 ЦПК України.

В той же час, закриття провадження в частині позовних вимог щодо визнання звільнення незаконним та поновлення позивача на попередній посаді є результатом неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ст. 221 КЗпП України. Позивача було звільнено з посади не органом, що її обрав, а засіданням профкому ППО КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго», тобто не уповноваженим на це органом. Вказане свідчить про перевищення профкомом його повноважень, протиправність звільнення, а також про те, що обмеження, визначені ст. 221 КЗпП України, не поширюються на спірні правовідносини, а норма ст. 221 КЗпП України взагалі не підлягає застосуванню.

Також, закриття провадження в частині позовної вимоги про стягнення середнього заробітку є результатом неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме незастосування статей 116, 117 КЗпП України

Помилковість оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції полягає у тому, що окрім позовних вимог щодо визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позовна заява також містить такі позовні вимоги, як стягнення незаконно невиплачену премію у розмірі 31 823,40 грн, недоотриману заробітну плату за період з 05.09.2021 по 01.10.2021 у розмірі 439 560,00 грн. Тобто, при звільненні відповідач не здійснив з позивачем повний розрахунок, відповідно до Галузевої угоди, що підтверджується довідками про нараховану заробітну плату позивача, що міститься у матеріалах справи (т. 4 а.с. 122-125).

29.02.2024 ППО КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» подано відзив, у якому зазначено, що судове рішення є законним та обґрунтованим. Твердження позивача, що суд не з`ясував повно та всебічно усі обставини справи, не відповідає дійсності, оскільки суд повністю виконав вказівки апеляційного та Верховного Суду під час продовження розгляду справи. Натомість, позивач протягом тривалого розгляду справи безпідставно стверджувала, що спір є трудовим та обґрунтовувала свої вимоги відповідною судовою практикою трудових спорів, залишив поза увагою профспілкове законодавство та відповідні нормативні акти, що регулюють профспілкову діяльність (т. 4 а.с. 190-193).

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник Черкасов Д.О. підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник ППО КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» - Кучинський В.СМ. заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спір, що виник, належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, оскільки пов`язаний з питаннями членства у громадській організації, тому такий спір має вирішуватися відповідно до статутних документів профспілок та законодавства, яке регулює основи їхньої діяльності.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Профспілки «Київтеплоенерго» від 28.08.2018, оформленим протоколом засідання профспілкового комітету № 9/2-К, прийнято ОСОБА_1 на штатну посаду заступника голови профкому Профспілки «Київтеплоенерго», голови профбюро КП «Київтеплоенерго» з 05.09.2018 за переведенням з посадовим окладом 20 500,00 грн.

Рішенням Профспілки «Київтеплоенерго» від 29.07.2021, оформленим протоколом засідання профспілкового комітету № 7.5, визнано неефективною роботу голови профбюро СП «Київські теплові мережі» ОСОБА_1 через невміння працювати з командою, а також організовувати роботу своїх підлеглих (членів профбюро), що призводить до отримання недостовірної інформації або ж її викривлення, що підриває авторитет профспілки, у зв`язку з чим оголошено ОСОБА_1 догану за дії, які створюють конфліктні ситуації, чим шкодять роботі профкому та Профспілки «Київтеплоенерго».

Рішенням Профспілки «Київтеплоенерго» від 01.10.2021, оформленим протоколом засідання профспілкового комітету № 10.1-К, на підставі пункті 3.9 Положення ОСОБА_1 виключено з членів Профспілки «Київтеплоенерго» за систематичне невиконання обов`язків члена профспілки, передбачених пунктом 4.2 Положення, з 01.10.2021. Цим же рішенням звільнено ОСОБА_1 з 01.10.2021 за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України зі штатної посади заступника голови профкому, голови профбюро за систематичне невиконання працівником без поважних причин покладених на нього обов`язків Положенням та посадовою інструкцією.

Розпорядженням Профспілки «Київтеплоенерго» від 01.10.2021 № 3 звільнено ОСОБА_1 зі штатної посади заступника голови профкому, голови профбюро з 01.10.2021 за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього Положенням та посадовою інструкцією.

Частиною 3 статті 12 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено, що забороняється втручання органів державної влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб у діяльність профспілок, їх організацій та об`єднань, яке може призвести до обмеження прав профспілок або перешкодити законному здійсненню їх статутної діяльності.

Проте, зазначена норма права не може тлумачитися як така, що залишає поза судовим контролем порушені права та інтереси осіб, на захист яких вони звертаються до суду.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначеними правовими нормами визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Ураховуючи викладене, зазначений спір не є трудовим, проте відповідно до суб`єктного складу його сторін та характеру спірних правовідносин підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 523/4139/17 (провадження № 14-328цс19), і від наведених висновків Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 26.02.2020 у справі № 210/5659/18 (провадження № 14-632цс19), не відступила.

В ухвалі від 22.07.2020 № 15-уп(ІІ)/2020 у справі № 3-291/2019 (6949/19) Конституційний Суд України, розглядаючи конституційну скаргу щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів ч. 3 ст. 221 КЗпП України, звернув увагу на те, що приписами частин 1, 3 статті 8, частини 1статті 55 Конституції України, а також приписів статті 221 КЗпП України щодо порядку розгляду трудових спорів не встановлено заборон на оскарження в суді спорів про дострокове звільнення від виборної платної посади членів громадських та інших об`єднань громадян, у тому числі членів професійних спілок, за рішенням органів, що їх обрали, а лише у зв`язку зі специфікою цієї категорії спорів передбачено застереження щодо непоширення на них порядку розгляду трудових спорів.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 127/21764/17 (провадження № 14-115цс20) за позовом про визнання недійсними та скасування рішень загальних зборів громадської організації про обрання головуючого та секретаря зборів, обрання рахункової комісії, оголошення недовіри і звільнення голови правління, обрання голови правління, членів правління та ревізійної комісії товариства, визначення особи, яка має право представляти товариство для здійснення реєстраційних дій; про поновлення на посаді голови правління та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, врахувавши, зокрема, висновки, викладені в ухвалі Конституційного Суду України від 22.07.2020 № 15-уп(ІІ)/2020 у справі № 3-291/2019 (6949/19), зробила висновки про те, що внутрішньостатутною діяльністю громадського об`єднання (громадської організації) є питання її створення, визначення напряму діяльності, реалізація прав її членів на участь у такій діяльності у правовідносинах, що не є за своїм змістом цивільно-правовими та не впливають на повноваження громадської організації як учасника цивільних чи трудових правовідносин, які урегульовані нормами цивільного, господарського чи трудового права та стосуються цивільних прав та інтересів третіх осіб. Тому набуття та втрата членства у громадській організації є реалізацією громадською організацією своїх повноважень у внутрішній статутній діяльності, тоді як звільнення з роботи керівника громадської організації чи найманих працівників є реалізацією повноважень громадської організації як учасника цивільних чи трудових правовідносин, на які поширюється юрисдикція суду. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що юрисдикція суду поширюється на спірні відносини, оскільки вони мають ознаки юридичного спору щодо реалізації членом громадської організації свого права на управління нею та реалізацію ним права здійснювати керування юридичною особою як органом управління, обраним у встановленому порядку, дотримання порядку скликання та правомочності загальних зборів членів громадської організації, адже такі питання не стосуються внутрішньостатутної діяльності.

У даній справі, позивач просила поновити її на посаді, та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. При цьому, ОСОБА_1 звільнено на підставі приписів КЗпП України, а саме п. 3 ч. 1 ст. 40, а не на підставі правил Положення щодо виключення із членів профспілкової організації.

Таким чином, зазначений спір не є трудовим, проте відповідно до суб`єктного складу його сторін та характеру спірних правовідносин підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

У зв`язку з чим, висновок суду першої інстанції про те, що дана справа, в частині позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є помилковим, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 грудня 2023 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати і направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді