Провадження № 2/638/324/24
РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Шишкіна О.В.

за участю секретаря судового засідання Шевченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною тривалою бездіяльністю відповідача по кримінальному провадженню № 0000004,-

ВСТАНОВИВ

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом до Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною тривалою бездіяльністю відповідача по кримінальному провадженню № 0000004, в якому просила стягнути з Державного бюджету через Державну казначейську службу України на її користь 576000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконною протиправною тривалою бездіяльністю відповідача при імітації розслідування по кримінальному провадженню 0000004.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначила, що 21.01.2014 прокуратурою внесено відомості за заявою ОСОБА_2 до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000004 щодо непроведення, на думку, ОСОБА_2 об`єктивного слідства, невиконання наданих судом вказівок та безпідставного закриття кримінального провадження №0000010 з боку слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області Санжаровської М.В. та начальника цього ж відділу ОСОБА_3 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України.

12.03.2014 року відповідач, не проводячи досудового розслідування, виніс постанову про закриття кримінального провадження. 21.09.2015 року ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову про закриття кримінального провадження. 30.10.2015 року відповідач знову закрив кримінальне провадження. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.12.2015 року скасовано постанову про закриття кримінального провадження. 29.04.2016 року відповідач, не виконавши вказівок суду, знову виніс постанову про закриття кримінального провадження, а 03.08.2016 Червонозаводський районний суд м. Харкова скасував постанову як необґрунтовану. 28.10.2016 року відповідач знову виніс немотивовану постанову про закриття кримінального провадження, а 12.01.2017 року Червонозаводський районний суд м. Харкова скасував постанову як необґрунтовану. 10.04.2017 року слідчий ОСОБА_4 , продовжуючи неправомірну бездіяльність, закрив кримінальне провадження, а Червонозаводський районний суд м. Харкова ухвалою від 16.06.2017 року скасував постанову, ухвалою від 03.07.2017 року відсторонив слідчого від подальшої участі у розслідуванні.

ОСОБА_1 зазначає, що своїми тривалими неправомірними незаконними діями і бездіяльністю, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні, прийняття слідчим рішення про відмову в задоволенні клопотань, слідчий заподіяв позивачці, моральну шкоду, яку оцінює в 576 000 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.

У відзиві на позовну заяву Прокуратура Харківської області просила відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю, оскільки матеріали справи не містять доказів ані заподіяння моральної шкоди позивачу, ані обґрунтованості розміру такої шкоди, ані протиправності дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, завданою позивачу. Відповідач зазначив, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Окрім того, відповідач звертає увагу суду, що кримінальне провадження та оскарження рішення, дій та бездіяльності у кримінальному провадженні стосуються прав ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити.

Представник відповідача Харківської обласної прокуратури подала заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

У відповідності до ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 21.01.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_2 внесено відомості, викладені в ухвалі Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2013 року щодо бездіяльності слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України у Харківській області ОСОБА_5 , а також начальника слідчого відділу Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України у Харківській області Щербинського К.С.

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 12.03.2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 21.01.2014 закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою, передбаченою ч. 3 ст. 364 КК України/

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.09.2015 скаргу ОСОБА_2 задоволено, постанову слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_8 від 12.03.2014 року про закриття кримінального провадження №0000004 від 21 січня 2014 року скасовано, кримінальне провадження повернуто прокурору для відновлення досудового розслідування (справа №646/11591/15-к)

Згідно витягу з кримінального провадження F0000004 від 21 січня 2014 року, правова кваліфікація змінилась на ч. 1 ст. 365 КК України.

Постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 30.10.2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 21.01.2014 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутності в діянні слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5 та начальника СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України .

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.12.2015 скаргу ОСОБА_6 задоволено: постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 30.10.2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 21 січня 2014 року скасовано, матеріали кримінального провадження повернуто слідчому для продовження досудового розслідування (справа №646/13928/15-к)

Постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 29.04.2016 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 21.01.2014 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутності в діянні слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5 та начальника СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.08.2016 скаргу ОСОБА_2 задоволено: постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 29.04.2016 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 21 січня 2014 року скасовано, матеріали кримінального провадження повернуто слідчому прокуратури Харківської області (справа №646/8028/16-к)

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 28.10.2016 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 21.01.2014 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутності в діянні слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5 та начальника СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.01.2017 року скаргу ОСОБА_6 задоволено: постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 28.10.2016 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 21 січня 2014 скасовано, матеріали кримінального провадження повернуто до прокуратури Харківської області (справа №646/8028/16-к)

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 10.04.2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 21.01.2014 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутності в діянні слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5 та начальника СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.06.2017 скаргу ОСОБА_6 задоволено: постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 10.04.2017 про закриття кримінального провадження №0000004 від 21.01.2014 скасовано (справа №646/2868/17) .

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.07.2017року заяву ОСОБА_6 задоволено: відведено старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Попова Д.В. від здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000004 (справа №646/2868/17).

Позивачка зазначає, що незаконними рішеннями посадових осіб Харківської обласної прокуратури, яка є органом державної влади, з приводу незаконного закриття зазначеного кримінального провадження, тривалого та неефективного проведення досудового розслідування, відсутності належного процесуального керівництва з боку відповідних прокурорів, їй завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона протягом тривалого часу вимушена звертатися та відвідувати суди та прокуратуру, з метою захисту та поновлення своїх прав.

Крім того, внаслідок вказаних неправомірних дій посадових осіб Харківської обласної прокуратури, був порушений її звичайний лад життя, що призвело до погіршання та позбавленню можливості в реалізації своїх звичок та бажань, принизило його честь, гідність та ділову репутацію, що в свою чергу вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивачка посилається на те, що внаслідок неналежного та несвоєчасного проведення досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження, їй спричинено моральну шкоду, яку оцінює в 576 000 грн.

На підтвердження розміру моральної шкоди позивачем надано Висновок спеціаліста (психолог, юрист, спеціаліст у сфері математики) ОСОБА_7 від 12 червня 2018 року, відповідно до якого розмір моральної шкоди, спричиненої Прокуратурою Харківської області ОСОБА_1 і підлягає стягненню, складає 1872200,00 грн.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1176 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, з огляду на положення ст.1176 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте, позивачка не навела в обґрунтування позовних вимог немайнового характеру та не надала суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй шкоди та її розміру. Також позивачкою не доведено протиправності поведінки органів досудового розслідування та причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою.

Водночас ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог щодо стягнення моральної шкоди посилається на деякі ухвали слідчих суддів, якими задоволено скарги ОСОБА_2 , що подавалися ним як заявником у кримінальному провадженні №0000004, однак не позивачем у цій справі - ОСОБА_1 .

При цьому в Єдиному державному реєстрі судових рішень містяться кілька справ саме за позовом ОСОБА_2 щодо відшкодування моральної шкоди в рамках кримінального провадження 0000004.

Так, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 у справі №646/172/16-ц відхилено касаційну скаргу ОСОБА_2 та залишено без змін рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.05.2016 та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13.07.2016, якими відмовлено у позові ОСОБА_2 до прокуратури Харківської області, треті особи: слідчий з ОВС прокуратури Харківської області Панов О.О., прокурор прокуратури Харківської області Касьяненко А.І., про відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправною тривалою бездіяльністю відповідача саме з підстав необґрунтованості позовних вимог, та окремо зазначено, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

В обґрунтування позовних вимог у справі №646/172/16-ц ОСОБА_2 посилався на завдання йому посадовими особами відповідача моральної шкоди унаслідок, на його думку, прийняття незаконних рішень та протиправною тривалою бездіяльністю у ряді кримінальних проваджень, окрім іншого, у кримінальному провадженні №0000004, тобто як і у даній справі.

Аналогічно, постановою Полтавського апеляційного суду від 15.06.20023 у справі 638/11116/20 апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури задоволено, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Харківської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди у кримінальному провадження №0000004 від 21.01.2014 відмовлено, оскільки позивачем не доведено протиправність дій прокуратури Харківської області, внаслідок яких йому була заподіяна моральна шкода, не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями органу прокуратури та заподіяною шкодою, тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 23 ЦК України, не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди суб`єктивна оцінка подій, що відбувається у житті сторонньої особи.

Посилання позивачки на неодноразові звернення до суду зі скаргами на дії (бездіяльність) органу досудового розслідування як на підставу позовних вимог суд відхиляє, оскільки оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування є правом, зокрема, потерпілого та способом захисту прав, наданих КПК України, проте при цьому самою позивачкою такі скарги не подавались.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки такої діяльності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, і відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суду постановах від 27.06.2019 у справі № 461/2914/17, від 30.03.2022 у справі № 638/1923/20, від 29.03.2023 у справі № 638/13345/18, від 17.04.2023 у справі № 751/3968/22.

Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач.

Цей висновок узгоджується з рішеннями ЄСПЛ від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії» та від 09.02.2007 «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатню справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.12.2021 у справі № 646/5190/19.

Оцінка ефективності досудового розслідування обґрунтована позивачем тим, що слідчим органу досудового розслідування не проведено усього обсягу необхідних слідчих дій, неодноразово приймалось рішення про закриття кримінального провадження.

При цьому, рішення про визнання протиправною бездіяльності прокурорів у кримінальному провадженні № 0000004 компетентними органами не приймалося. Тоді як судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені вказані позивачем ухвали слідчими суддями, знову ж таки, не є достатньою правовою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у справах № 199/1478/17 від 30.01.2019, № 338/12193/16 від 13.03.2019, № 211/7655/15 від 03.04.2019, № 638/8636/17 від 13.05.2020, № 686/27965/19 від 03.07.2020, № 643/14453/19 від 07.10.2021, № 638/3894/20 від 14.09.2021, № 638/3758/20 від 01.12.2021, № 646/5190/19 від 24.12.2021, № 638/8342/19 від 15.12.2023.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, оскільки позивачка, на виконання свого процесуального обов`язку не надала належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю.

Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивачка посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.13, 81, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною тривалою бездіяльністю відповідача у кримінальному провадженні № 90000004 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя О.В. Шишкін