Справа №752/997/24
Провадження №2/752/3089/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі судді Кордюкової Ж.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права приватизації житлового приміщення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права приватизації житлового приміщення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що вони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Виникла необхідність змінити наймача цього житлового приміщення, оскільки ОСОБА_1 розірвала шлюб з ОСОБА_4 .

В 2017 році сім`я діючих співробітників Служби зовнішньої розвідки України ( ОСОБА_4 , ОСОБА_1 ) складом сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 , донька ОСОБА_5 були забезпечені житлом управлінням господарського забезпечення Служби зовнішньої розвідки України. Ордер виписаний 13.10.2017 на ОСОБА_4 та заведений відповідний особовий рахунок.

Розірвавши шлюб і всі зв`язки з сім`єю, вказаний в ордері основний квартиронаймач, з 2020 року перестав здійснювати всі комунальні платежі та внески.

Вказана квартира надавалася житловим фондом Служби зовнішньої розвідки України за умови здачі старої квартири, в якій до того вони проживали. Відповідач відмовився повернути свою приватизовану квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , тому на вимогу управління господарського забезпечення Служби зовнішньої розвідки України був виписаний з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Компенсувати збитки довелося іншим членам родини за рахунок іншого житла, що| належало ОСОБА_3

З 01.02.2021 в спірній квартирі реально проживають та зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 .

Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 600 від 24.11.2021 спірна квартира була виключена з числа службових приміщень.

Згідно наказу Служби зовнішньої розвідки України від 18.02.2022 №110 квартиру було передано до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Неодноразове звернення до ЦНАП Голосіївського району з приводу зміни головного наймача житлового приміщення та переведення особового рахунку на одного з реальних наймачів квартири позитивних результатів не дало. Особові рахунки залишились оформленими на ім`я колишнього чоловіка ОСОБА_4 , який наразі до даного помешкання не має жодного відношення, в ньому не прописаний і не проживає з моменту видачі житла.

Виникла потреба у зміні основного наймача квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на ОСОБА_2 .

Просили:

визнати право приватизації за ОСОБА_2 та визнати основним квартиронаймачем зазначені приміщення ОСОБА_2 ;

визнати в судовому порядку, що відповідач ОСОБА_4 втратив право користування житловим приміщенням адресою: АДРЕСА_1 , та його приватизацію.

21.02.2024 позовну заяву залишено без руху.

21.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

25.06.2024 Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація надала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вона не порушувала прав позивачів.

17.07.2024 відповідач ОСОБА_4 надав заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі.

Суд, діючи до приписів ч.4 ст. 206 ЦПК України не приймає визнання позову відповідачем. Так, відповідач визнав позовні вимоги, за якими він не повинен відповідати (визнати право приватизації за ОСОБА_2 , визнати основним квартиронаймачем ОСОБА_2 ). Визнання решти позовних вимог (визнати в судовому порядку, що відповідач ОСОБА_4 втратив право користування житловим приміщенням адресою: АДРЕСА_1 , та його приватизацію) також суперечить закону, оскільки відповідач в спірній квартирі не проживає та не зареєстрований. Наведене свідчить про те, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси другого відповідача.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 отримав ордер від 13.10.2017 №5730 на право зайняття службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , склад сім`ї: він, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ).

Згідно з рішенням у справі №752/4616/20 від 06.07.2020 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірваний.

ОСОБА_4 з 05.05.2021 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з наказом Служби зовнішньої розвідки України від 03.04.2018 №110 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , передано до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Згідно з розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.11.2021 №600 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , виключено з числа службових.

Згідно з довідкою Служби зовнішньої розвідки України від 29.11.2022 №66-ВС ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 зняті з квартирного обліку у зв`язку з наданням житлового приміщення для постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Голосіївська районна в місті Києві державної адміністрації відмовила ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в переукладанні договору найму житлового приміщення, оскільки ними подані документи, не завірені відповідно до норм чинного законодавства (лист від 28.08.2023 №100-100/ОП/КО-753-1669) та відмовила ОСОБА_6 у приватизації спірної квартири оскільки для проведення приватизації не надано повний пакет документів (лист від 15.08.2022 №085/26-209).

Щодо вимог визнати право приватизації за ОСОБА_2 та визнання його основним квартиронаймачем зазначеного приміщення суд відзначає наступне.

Згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» від 31.01.2011 №121 укладання договорів найму житла доручено реалізовувати районним в місті Києві державним адміністраціям (п. 25. Додатку до розпорядження від 31.01.2011 №121).

Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Частиною1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється відповідно до Положення, затвердженого Міністерством з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396.

У статті 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64 та 65 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Частинами першою та другою ст. 71 ЖК України вставнолено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Частиною першою статті 106 ЖК Української РСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що статті 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР).

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

Статтею 107 ЖК Української РСР визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою.

Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на повагу до свого житла.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому (див. висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2021 року у справі № 569/12946/18-ц (провадження № 61-11097св20).

Аналіз змісту статті 65 ЖК Української РСР у системному зв`язку з іншими нормами права дає підстави для висновку, що за особою не може бути визнано право користування житловим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання (право користування) в іншому житловому приміщенні. Такий висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 641/7103/19 (провадження № 61-6885св20).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункти 4, 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

У частинах першій - четвертій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Установлені судом обставини в даній справі свідчать про те, що позивачі в установленому законом порядку вселились до спірної квартири та проживають в ній.

Відповідач в спірній квартирі не проживає та не зареєстрований в ній,з 05.05.2021 він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

У позові позивачі зазначають, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Наведене свідчить про те, що відповідач ОСОБА_2 не порушує прав позивачів щодо користування спірною квартирою.

Вимоги позивачів визнати, що ОСОБА_2 втратив право на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є неналежним способом захисту права. Оскільки належним способом захисту є визнання права на приватизацію житла. Крім того, суду не було надано жодних доказів, що цей відповідач у будь-який спосіб намагається взяти участь у приватизації спірної квартири. Відтак жодних порушень прав позивачів з боку відповідача ОСОБА_2 не встановлено.

Щодо решти вимог суд відзначає наступне.

Суд повторно зауважує, що позивачі в установленому законом порядку вселились та проживають в спірній квартирі. Відтак, позивачі як члени сім`ї наймача, набули право користування вказаним житловим приміщенням, продовжуючи проживати в цьому приміщенні, вони мать такі ж права і обов`язки, як і наймач, а тому вправі вимагати визнання одного з позивачів (за згодою інших повнолітніх членів сім`ї) наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача, за умови, що вони не забезпечені іншим житлом на праві власності чи користування.

Оскільки наймач ОСОБА_2 , з яким був укладений договір найму і на ім`я якого був відкритий особовий рахунок, не проживає в спірній квартирі та не зареєстрований в ній, то він не є наймачем спірного житлового приміщення.

Судом встановлено, що Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація відмовила ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в переукладанні договору найму житлового приміщення, оскільки ними подані документи, не завірені відповідно до норм чинного законодавства (лист від 28.08.2023 №100-100/ОП/КО-753-1669).

Наведене свідчить про те, що переукладання договору найму є можливим, за умови дотримання новим наймачем вимог чинного законодавства і надання усіх необхідних для цього документів.

Враховуючи, що позивачами зазначені порядок дотриманий не був, доказів на підтвердження неправомірності вимог відповідача вони не надали суд вважає, що вимога визнати ОСОБА_2 основним квартиронаймачем задоволенню не підлягає.

Також не підлягає задоволенню вимога визнати за ОСОБА_2 права на приватизацію спірної квартири, оскільки суду не було надано доказів, що він взагалі звертався до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації щодо приватизації спірної квартири.

Відповідач відмовив ОСОБА_6 у приватизації спірної квартири, оскільки для проведення приватизації не надано повний пакет документів, що підтверджується листом від 15.08.2022 №085/26-209.

За встановлених обставин суд приходить до висновку, що права позивача ОСОБА_2 з боку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації не порушувались.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі позивачам за рахунок за рахунок відповідачів не відшкодовуються, оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 353-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задовлення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, місцезнаходження: м. Київ, просп. Голосіївський, буд. 42, .

Рішення складене 17.07.2024.

Суддя Ж. І. Кордюкова