ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/1264/24 Провадження 2/636/1104/24
12.07.2024 місто Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Буніна Є.О.,
за участю секретаря судового засідання Бруславської С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Агаєва С.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх доходів позивачів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду. Від шлюбу з відповідачем мають спільних неповнолітніх дітей, які проживають з позивачем на підставі рішення суду. Діти знаходяться повністю на утриманні позивача, відповідач дітьми не цікавиться, не піклується про них, не приймає участі в їх вихованні, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Агаєва С.М. надала заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).
Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно відповідних копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 27.02.2009 та серії НОМЕР_2 від 08.08.2012 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 5, 6).
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31 жовтня 2016 року, розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишено проживати з матір`ю ОСОБА_6 (а.с. 7).

На підставі інформації наданої Конотопським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління юстиції № 53-362-35 від 15 лютого 2024 року встановлено, що у Відділі є актовий запис № 65 про зміну імені « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_2 » від 29.12.2016, зареєстрований Конотопським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління юстиції.

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 23.12.2021 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 23 грудня 2023 року уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на ОСОБА_8 .

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

На підставі ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.ст. 181, 183 СК України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, розмір яких визначається судом.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні, доказів того, відповідач є пенсіонером чи інвалідом, має на утриманні інших осіб, суду не надано.

Виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, суд вважає доведеним той факт, що неповнолітні діти проживають разом із позивачем, між сторонами не досягнуто домовленостей щодо розміру матеріальної допомоги, яку має надавати відповідач на утримання дітей, тому у сукупності наведених обставин з урахуванням положень ст. 84 СК України є підстава для стягнення аліментів.

Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, який не є інвалідом чи пенсіонером, відсутність відомостей про доходи станом на день розгляду справи та про наявність у нього інших осіб, на яких він сплачує аліменти, що свідчить про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, матеріальне становище позивача та дітей, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісяця до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей, оскільки прожитковий мінімум, згідно з визначенням, наведеним в ст. 1 ЗУ «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів, суд вважає недоцільним.

При винесені рішення, суд враховує рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, а також виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а також, те що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач, при подачі позову до суду, звільнений від сплати судового збору, тому, у порядку ст. 141 ЦПК України, суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави.

Керуючись ст.ст. 10-11, 76-80, 133, 141, 258-259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частини від всіх доходів позивача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в дохід держави у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів за 1 (один) місяць підлягає виконанню негайно.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя