ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

16 серпня 2024 року

м. Харків

Справа № 953/597/21

Провадження № 22-ц/818/2541/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2024 року, ухвалене суддею Лисиченко С.М., -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позову зазначає, що 16 березня 2010 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановлених договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором Банк виконав, надавши відповідачу кредит у вказаному в договорі розмірі. Відповідач зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 30 листопада 2020 року мається заборгованість в розмірі 52 073,74грн., яка складається з: 41 953,60грн. заборгованості за тілом кредиту; 10 120,14грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, яку Банк просить стягнути.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2024 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 16 березня 2010 року у розмірі 36 364,96грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у сумі 1468 (одна тисяча чотириста шістдесят вісім) грн. 04 коп.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 161,90грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1960,40грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в розмірі 9 644,83грн. В іншій частині - відмовити. Змінити розподіл судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що наведений судом в оскаржуваному рішенні розрахунок заборгованості за тілом кредиту та відсотками є неправильним.

Звертає увагу на те, що суд вийшов за межі позовних вимог стягнувши з нього відсотки у більшому розмірі ніж просив позивач.

Вважає, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором згідно його підрахунків становить 9 644,83грн., який підлягає стягненню.

Відповідно підлягає зміні понесених ним розмір судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем рішення суду не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 червня 2024 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що станом на 30 листопада 2020 року заборгованість за кредитним договором становила 39 919,36грн., з яких: 11 436грн. заборгованість за тілом кредиту; 28 483,36грн. заборгованість за відсотками. Оскільки в травні 2022 року відповідачем було сплачено частину суми заборгованості в розмірі 3 554,40грн., тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 36 364,96грн.

Проте, повністю погодитися із таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 16 березня 2010 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідачем було отримано кредитку.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

Відповідно до укладеного договору №б/н від 16 березня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 1 000грн., який у подальшому було збільшено до 27 000грн., на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановлені договором.

До кредитного договору банк додав паспорт споживчого кредиту, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, анкету-заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду».

Згідно наданого Банком розрахунку станом на 30 листопада 2020 року мається заборгованість в розмірі 52 073,74грн., яка складається з: 41 953,60грн. - заборгованості за тілом кредиту; 10 120,14грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

За змістом статей 525,526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610,611,625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, Банком на підтвердження наявності не виконаних кредитних зобов`язань надано розрахунок заборгованості за договором та виписки по рахунку.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5 (далі Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені:

касові, банківські документи;

повідомлення банків;

виписки банків;

корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Згідно із бухгалтерським обліком, якість кредиторської заборгованості характеризується показниками, що відбивають своєчасність здійснення розрахунків по зобов`язанням. Приклад цього дає показник частки простроченої кредиторської заборгованості в загальному обсязі. Дані для розрахунку таких показників (саме розрахунку заборгованості) приводяться в розділі «Дебіторська і кредиторська заборгованість» Додатка до бухгалтерського балансу (форма № 5), який складається на підставі первинної бухгалтерської документації в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, у вказаному розділі наводяться дані про рух відповідних показників кредиторської заборгованості.

Аналіз кредиторської заборгованості проводиться на підставі використання фінансової звітності, бухгалтерського балансу і форми № 5. Для того, щоб співвіднести динаміку величини кредиторської заборгованості зі змінами маштабів діяльності установи, при складанні розрахунку заборгованості, використовуються ряд коефіцієнтів оборотності кредиторської заборгованості, як показники фінансових результатів.

Таким чином, розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є похідним від первинної бухгалтерської документації та містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З розрахунку вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 41 953,60грн.

Відповідачем не заперечується факт наявності у нього заборгованості за договором, разом з цим, останній не погоджується з її розміром, з огляду на умови договору, які були досягнуті між ним та позивачем 16.03.20210.

Відповідно даних розрахунку заборгованості за період з 01.08.2015 по 01.04.2020 включно, позивачем, щомісячно погашалися (списувалися) відсотки за рахунок кредиту і додавалися до тіла кредиту (підтверджується четвертою колонкою розрахунку заборгованості) на загальну суму 29837,62 грн. Разом з цим, судом не встановлено узгодження між сторонами такий порядок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами між сторонами.

Тобто, позивачем в односторонньому порядку здійснювалось погашення (списання) відсотків за рахунок кредиту і доданням до тіла кредиту.

Також, згідно даних виписки за Договором по картці/рахунку вбачається, що позивачем, щомісячно, починаючи з січня 2017 року по травень 2020 року включно, списувалась і додавалась до витрат кредитних коштів (тіла кредиту) комісія за обслуговування «членський внесок» у розмірі 20 грн. на місяць на загальну суму 680 грн. Разом з цим, матеріали справи не містять письмових угод, укладених між сторонами щодо нарахування комісії за обслуговування «членський внесок» та списання їх в односторонньому порядку за рахунок кредитних коштів.

Отже, з викладеного вбачається, що заборгованість відповідача за наданим кредитом (тілом кредиту) була збільшена на суму 30 517,60 грн., а саме: 29 837,60грн. за рахунок списання відсотків; 680грн. за рахунок списання комісії за обслуговування «членський внесок».

А отже, судом встановлено, що позивачем доведено, що станом на 30 листопада 2020 року за відповідачем мається заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11 436грн. (41953,60грн. - 30517,60грн.).

Що стосується нарахований Банком відсотків за користування кредитом, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно даних довідки від 08.04.2010, сторонами досягнуто згоди про наступні умови надання кредитних коштів: пільговий період до 55 днів; базова відсоткова ставка 2,5% на місяць (або 30% на рік) з розрахунку 360 днів у році на залишок заборгованості; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається із: пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховуються 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн і більше; штраф за порушення строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів у сумі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.

Отже, під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту 2,5 % на місяць з розрахунку 360 днів у році (30,00% на рік) та 3.75 % на місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування, яка, як вбачається із наданого Банком розрахунку була змінена, а саме: 3,6% на місяць (43,20% на рік) в період з 01.06.2015 по 31.08.2016; 3.5 % в період з 01.09.2016 по 31.07.2020; 3.4% в період з 01.08.2020 по 30.09.2020. А також нараховувалася процентна ставка при порушенні умов кредитування 7% на місяць та процентна ставка на прострочений кредит - 84 %,42 % річних.

При цьому, надані суду позивачем документи, зокрема, розрахунок заборгованості та виписка по особовому рахунку, не містять данні про несанкціонованого перевищення ліміту кредитування відповідачем.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України 11 жовтня 2017 року по справі №6-1374цс17 у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Проте доказів повідомлення боржника про підвищення розміру процентної ставки позивачем не надано.

Посилання Банку на Умови та правила надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, колегію суддів не приймаються.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16 березня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16 січня 2021 року ), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до частини другої ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Матеріали справи свідчать, що остання перевипущена карта була строком дії до квітня 2022 року, тобто 30 квітня 2022 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 квітня 2022 року відповідач має, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. Починаючи з 01 травня 2022 року відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто з 01 травня 2022 року.

Отже, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами має бути розрахована за період з дати виникнення прострочки по 30 листопада 2022 року (в межах позовних вимог) та лише за первісною відсотковою ставкою визначеною у анкеті-заяві та довідці про умови кредитування з користування кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а саме 30 % із розрахунку 360 днів у року.

Згідно даних розрахунку заборгованості в період з 08 квітня 2010 року по 31 травня 2015 року у відповідача відсутня заборгованість за тілом кредиту та за процентами. Позивач за вказаний період не нараховував відповідачу проценти за користуванням кредиту.

Разом з цим, за відповідачем мається заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 10120,14грн., розраховані позивачем за ставкою, яка не була узгоджена сторонами в період з 01 червня 2020 року по 01 жовтня 2020 року. Крім того, як, вище зазначалося, позивачем в односторонньому порядку здійснювалось погашення (списання) відсотків за рахунок кредиту у розмірі 29 837,62грн., які не були враховані судом при визначені суми заборгованості за тілом кредиту.

Так, як вбачається з розрахунку заборгованості позивачем щомісячно погашалися (списувалися) відсотки за рахунок кредиту і додавалися до тіла кредиту: в період з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2016 року на загальну суму 2917,40грн., які нараховувалися по ставці 3.6%.; в період з 01 вересня 2016 року по 01 квітня 2020 року на загальну суму 26920,20 грн. , які нараховувалися по ставці 3,5%.

З огляду на зазначене, за відповідачем мається заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, яка була розрахована судом із урахуванням узгодженої сторонами ставки - 2,5 % на місяць:

- за процентами нараховані на заборгованість за кредитом, які були зараховані до тілу кредиту та не враховані судом при визначені розміру заборгованості за тілом кредиту, у розмірі 21 254,69грн., а саме: за період з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2016 року у розмірі 2025,97 грн. ( 2717.40х2.5:3.6); за період з 01 вересня 2016 року по 01 квітня 2020 року у розмірі 19 228,72грн. (26920.20 х2.5:3.5);

-за простроченими відсотками у розмірі 7 228,67грн., які були нараховані в період з 01 червня 2020 року по 01 жовтня 2020 року, які не були зараховані позивачем за рахунок списання в односторонньому порядку.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що станом на 30 листопада 2020 року за відповідачем мається заборгованість за процентами в розмірі 28483,36 грн.( 21 254,69грн. + 7228,67грн.).

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості розрахунку заборгованості наведеного судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження.

Разом з тим, відповідно до положень частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із змісту позовних вимог вбачається, що Банк просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами 10 120,14грн.

Зазначене суд першої інстанції не врахував, тим самим в цій частині вийшов за межі позовних вимог.

Так матеріали справи свідчать та не заперечується учасниками справи, що відповідач в добровільному порядку в травні 2022 сплатив частину суми заборгованості за кредитним договором від 16 березня 2010 року у розмірі 3554,40грн., що підтверджується довідкою АТ КБ « ПРИВАТБАНК» від 11 жовтня 2023 року.

Враховуючи вищевикладене з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 001,74грн. (11 436грн. заборгованість за тілом кредиту + 10 120,14грн. заборгованість за відсотками - 3554,40грн. сума сплаченого боргу).

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладених обставин справи рішення суду в частині загальної суми заборгованості підлягає зміні, а саме з 36 364,96грн. до 18 001,74грн.

Що стосується вимог в частині понесених відповідачем витрат на правову допомогу, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.ч.1-3 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 6500,00 грн. останнім надано у встановлені процесуальним законом строки, наступні докази:

-договір б/н/23 про надання правничої (правової допомоги) від 09.10.2023 та додаток №1 до нього, зі змісту якого вбачається, що Адвокатське бюро «Калінін і Партнери», в особі керуючого Калініна С.К. та ОСОБА_1 домовилися про те, що за надання правничої допомоги , передбаченої в. п.п.1.1 Договору , ОСОБА_1 сплачує гонорар в розмірі 6500,00 грн. у строк до набрання судового рішення законної сили, у справі;

-ордер;

-акт виконаних робіт (надання послуг) від 14.11.2023, що є додатком №2 до Договору про надання професійної правничої (правової ) допомоги №б/н/23 від 09.10.2023, відповідно до якого відповідачу надані наступні послуги : усна з вивченням документів консультація щодо захисту прав ОСОБА_1 у справі №953/597/21 (1.5 год.)- 5000грн.; складання та подання до суду заяви про перегляд заочного рішення у справі № 953/597/21 ( 8 год.) 3500,00 грн.; складання та подання до суду відзиву у справі № 953/597/21 (5год)- 2500,00 грн.;

-платіжне дорученням №177873896 від 12.10.2023 на суму 6500грн.

Рішення суду в частині доведеності відповідачем витрат на правову допомогу понесених в суді першої інстанції в розмірі 6500грн. сторонами по справі не оскаржується.

Також, відповідачем були надані докази на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу надану в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000грн., а саме:

копія платіжної інструкції №200031265 від 10 травня 2024 року на суму 3000грн.;

договір №б/н/24 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 09 травня 2024 року;

додатк №1 до зазначеного договору з якого вбачається, що гонорар (винагорода) адвоката складає 3 000грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Що стосується витрат на правову допомогу понесених в суді першої інстанції в розмірі 6500грн., то рішення суду в частині їх доведеності сторонами по справі не оскаржується.

Щодо витрат на правову допомогу понесених в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000грн., то враховуючи характер виконаної адвокатом Калініним С.К. роботи наданої у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, колегія суддів дійшла висновку про їх доведеність та обгрунтованість.

Разом з тим, положенням ч.1 та п.3) ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать ціна позову складала 52 073,74грн. Розмір задоволених позовних вимог складає 18 001,74грн., тобто 2,8927 частини задоволених позовних вимог (52 073,74грн. / 18 001,74грн.). Розмір незадоволених позовних вимог складає 34 072грн. (52 073,74грн. - 18 001,74грн.), що становить 1,5283 частину незадоволених позовних вимог.

Таким чином, розмір витрат на правову допомогу понесених в суді першої та апеляційної інстанції, які підлягають відшкодуванню, складатиме 6 216,05грн. (9 500грн. / 1,5283).

Щодо понесених витрат по сплаті судового збору.

За подання позовної заяви Банком було сплачено 2 102грн.

Відповідачем за подання заяви про перегляд заочного рішення було сплачено 536,80грн., а за подання апеляційної скарги 2 522,40грн., а усього 3 059,20грн.

Таким чином, з Банка на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 726,65грн. (2 102грн. / 2,8927), а з Банка на користь ОСОБА_1 в розмірі 2 001,70грн. (3 059,20грн. / 1,5283).

Згідно частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, різниця судового збору складає 1 275,05грн. (2 001,70грн. - 726,65грн.), яка підлягає стягненню з Банка на користь відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2024 року загальної суми заборгованості за кредитним договором змінити.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 16 березня 2010 року у розмірі 18 001,74грн.

Змінити розподіл судових витрат:

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 6 216,05грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 275,05грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова