Справа №: 343/623/24
Провадження №: 2/343/296/24
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Тураша В. А.,

секретаря - Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості, суд-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" звернувшись до Долинського районного суду з позовною заявою, просить ухвалити рішення, яким стягнути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" суму заборгованості (за основним боргом), в розмірі 19 117,95 швейцарських франків, що за офіційним курсом станом на 04.03.2024 становить 823 494.23 грн; суму заборгованості за відсотками: 337.61 швейцарських франків, що за офіційним курсом станом на 04.03.2024 становить 14 542.35 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 27 липня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір №0. Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит), в іноземній валюті, в сумі: 40 110,00 швейцарських франків зі сплатою: 8,99 % річних та кінцевим строком повернення - 26 липня 2016 року, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредитні кошти (кредит), сплатити проценти за користування кредитом (грошовими коштами), та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього -Графіком погашення кредиту.

27 липня 2006 року ОСОБА_2 уклала з ПАТ «УкрСиббанк» договір поруки №0-1-П. Відповідно до умов договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобов`язання, в повному обсязі, як існуючих на дату укладення договору поруки, так і тих, що можуть виникнути після укладення договору поруки (в майбутньому), включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином у повному осязі.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено Договір факторингу №1, відповідно до умов яких ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за кредитним договором №0 від 27 липня 2006 року.

В порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 04 березня 2024 року, сума заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» , внаслідок прострочення сплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27 липня 2006 року становить: сума заборгованості по основній сумі кредиту - 19117,95 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ, станом на 04.03.2024 становить 823 494,23 грн; сума заборгованості за відсотками - 337,64 швейцарських франків , що за офіційним курсом НБУ, станом на 04.03.2024 становить 14 542,35 грн.

Всього загальна сума заборгованості відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27 липня 2006 року становить: 19 455,56 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 838 036,57 грн (а.с.1-2).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2024 цивільна справа № 343/623/24 позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.27).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 343/623/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості. Призначено підготовче судове засідання на 08 квітня 2024 року в 10.00 год. Визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідачі мають право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.28).

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Хемич В.М. 08.04.2024 через канцелярію суду подав відзив на позов ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" в справі №343/623/24, в якому зазначив, що на переконання відповідача ОСОБА_1 , позов до задоволення підлягати не може у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

27.07.2006 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого останній одержав кредитні кошти в сумі 40110,00 швейцарських франків зі сплатою 8,99% річних за користування кредитними коштами, з графіком повернення суми кредиту частинами, що встановлений додатком № 1 до кредитного договору та кінцевим терміном повернення до 25.07.2016 .

З метою забезпечення виконання зобов`язань по вказаному вище кредитному договору між ОСОБА_2 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» 27.07.2006 було укладено договір поруки.

Виходячи зі змісту позову у даній справі та його додатків, 12.12.2011 АКІБ «УкрСиббанк» відступив право вимоги по кредитному договору № 0 в користь ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ"згідно договору факторингу № 1 від 12.12.2011.

У квітні 2013 року до Долинського районного суду звернувся ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ"з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 станом на 10.09.2012 в розмірі: 25452, 83 швейцарських франків - основний борг по кредиту; 275,47 швейцарських франків - проценти за користування кредитом.

Ухвалою Долинського районного суду від 23.04.2013 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, їй присвоєно номер 343/1040/13-ц, провадження №2/0343/413/13.

Ухвалою Долинського районного суду від 31.03.2014 в даній цивільній справі залишено позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Разом з тим, слід звернути увагу суду, що за наслідками розгляду позовної заяви ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ"про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.10.2021 в справі № 343/774/21, яке вступило в законну силу 03.12.2021 - відмовлено в задоволенні позову ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ"про звернення стягнення на заставне майно ОСОБА_2 з метою задоволення грошових вимог позивача за кредитним договором № 0 від 27.07.2006 в сумі 590439,28 гривень. Підставою для відмови в позові, згідно мотивувальної частини судового рішення, стало задоволення заяви відповідача про застосування трирічного строку позовної давності .

Виходячи з викладеного, встановлення факту спливу для ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ"трирічного строку позовної давності за вимогами, що виникають з кредитного договору №0 від 27.07.2006 є преюдиціальною обставиною, що встановлена рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.10.2021 в справі № 343/774/21, а тому повторному доказуванню - не підлягає.

Загальна позовна давність, що закріплена ст. 257 ЦК України становить три роки.

Інша тривалість строку позовної давності у Кредитному договорі №0 його сторонами не передбачена.

Подавши в травні 2013 року позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 0, позивач тим самим пред`явив вимогу про повне дострокове повернення існуючої заборгованості по кредиту, та частини кредиту, що підлягала сплаті частинами до 26.07.2016 згідно Графіку погашення кредиту (додаток №1 до Договору).

Навіть якщо не брати до уваги зазначену позовну вимогу від 08.04.2013 № 302/13, то в будь-якому випадку кредитна заборгованість у відповідності до п.1.2.2. кредитного договору №0 повинна була бути повністю погашена позичальником не пізніше 26.07.2016.

За таких обставин строк позовної давності щодо стягнення боргу по кредитному договору № 0 станом на березень 2024 року (дата надходження позову в суд) є пропущеним, у зв`язку з чим відповідач ОСОБА_1 заявляє про застосування строку позовної давності до вимог позивача, що виникають з кредитного договору № 0 від 27.07.2006 та договору поруки №0-1-11 від 27.07.2006.

Щодо вимог до поручителя, то слід застосувати приписи ч. 1 ст. 266 ЦК України, за змістом якої, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Зважаючи на вже встановлений в судовому рішенні Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.10.2021 в справі № 343/774/21 термін настання виконання основного зобов`язання (кредитного договору № 0) порука ОСОБА_2 за договором поруки №0-1-П від 27.07.2006 станом на час подання позову ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ"(березень 2024 року) є припиненою згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України, що є самостійною підставою для відмови в позові в частині грошових вимог до поручителя. Просив відмовити ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" в задоволенні позову про стягнення боргу за кредитним договором № від 27.07.2006 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у поданому відзиві та стягнути з ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" документально підтверджені витрати ОСОБА_1 на професійну правову(правничу) допомогу при розгляді справи №343/623/24 в Долинському районному суді Івано-Франківській області (а.с.35-39).

Відповідачка ОСОБА_2 08.04.2024 подала відзив на позов ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" в справі №343/623/24, в якому зазначила, що 27.07.2006 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого останній одержав кредитні кошти в сумі 40110,00 швейцарських франків зі сплатою 8,99% річних за користування кредитними коштами, з графіком повернення суми кредиту частинами, що встановлений додатком № 1 до кредитного договору та кінцевим терміном повернення до 25.07.2016 (п. 1.2.1-1.2.2. кредитного договору).

З метою забезпечення виконання зобов`язань по вказаному вище кредитному договору між ОСОБА_2 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» 27.07.2006 було укладено договір поруки №0-1-П.

12.12.2011 АКІБ «УкрСиббанк» відступив право вимоги по кредитному договору № 0 в користь ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" згідно договору факторингу № 1 від 12.12.2011.

Кредитна заборгованість у відповідності до п. 1.2.2. кредитного договору № 0 повинна була бути повністю погашена позичальником не пізніше 26.07.2016.

Щодо вимог до ОСОБА_2 як фінансового поручителя, то слід застосувати приписи ч.4 ст. 559 ЦК України, згідно якої порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя.

Договором поруки №0-1-11 від 27.07.2006 строк його дії не встановлено.

Зважаючи на вже встановлений в судовому рішенні Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.10.2021 в справі № 343/774/21 термін настання виконання основного зобов`язання (кредитного договору № 0), порука ОСОБА_2 за договором поруки №0-1-П від 27.07.2006 станом на час подання позову ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" (березень 2024 року) є припиненою згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України, що є самостійною підставою для відмови в позові в частині грошових вимог до поручителя (а.с.57-58).

Представник позивача ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" Матвійчук М.З. скористався своїм правом та подав відповідь на відзив в якій зазначив, що відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позов заявив про застосування позовної давності.

ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ"вже зверталось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за тим же Кредитним договором (справа №343/1040/13-ц), однак, сума боргу, яка заявлялась до стягнення станом на 10.09.2012 тоді становила 25728,06 Шв.фр., з яких 25425,83 Шв.фр. кредит, та 275,47 Шв.фр. відсотки, тобто сума боргу була більшою, а ніж заявлено в справі яка розглядається, що свідчить про часткове погашення заборгованості з того часу.

Відповідач долучає до відзиву на позов копію ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 31.03.2014 про залишення такого позову без розгляду, однак в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про надсилання такої ухвали на адресу ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ", та про дату її вручення уповноваженому представнику позивача, а тому стверджувати про обізнаність позивача про її наявність на певну дату немає підстав.

В той же час, така ухвала про залишення позову без розгляду була опублікована в ЄДРСР тільки 14.06.2019 (Забезпечено надання загального доступу), що свідчить про те, що в позивача тільки після вказаної дати з`явилась можливість ознайомитися з такою ухвалою суду. При цьому перші достовірні відомості про те, що ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ"відомо про таку ухвалу датуються 20.10.2021 , коли було прийнято рішення суду у справі №343/774/21 за позовом ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ"до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином за період з 08.04.2013 (дата складання позовної заяви) по 31.03.2014 ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ"не мало можливості подати позов про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 0 від 27 липня 2006 року, оскільки в такому разі на підставі п. 3 ч. 2 ст. 122 або п. 4 ч.1 ст. 207 ЦПК України (в редакції до 2017 року) судом було б відмовлено у відкритті провадження у справі, або позов було б залишено без розгляду.

Що стосується періоду від 31.03.2014 по 20.10.2021, то в матеріалах справи немає відомостей, що ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ"було відомо або могло бути відомо про наявність ухвали про залишення позову без розгляду, а тому позивач не знав та не міг знати, що у нього є право на повторне звернення з позовом до суду, а тому вважав своє право належним чином захищеним, адже згідно положень згаданих вище норм ЦПК в редакції до 2017 року, а також п. 2 ч. 2 ст. 44, п. 10 ч. 3 ст. 175, п. 3 ч. 1 ст. 186, п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України в редакції після 2017 року, подача такого позову повторно не допускалась (такі дії могли розцінюватись як зловживання правом, та на думку позивача мали б мати наслідком відмову у відкритті провадження у справі, або залишенні позову без розгляду).

Також 12 червня 2020 року в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Бенефіт Істейт» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно умов якого останнє набуло у власність Предмет іпотеки. Однак 20.01.2021 Постановою Івано-Франківського апеляційного суду у справі 343/1205/20 було залишено в силі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04.11.2020, яким визнано недійсним такий договір купівлі-продажу нерухомого майна. Оскільки за цей час заборгованість була відсутня, так як вважалась погашеною за рахунок вартості предмету іпотеки, то в Позивача у вказаний період не було підстав для звернення до суду.

Тому позивач вважає, що за період з 08.04.2013 по 20.10.2021 позовна давність пропущена з поважних причин, та наявні підстави для захисту порушеного права Позивача.

Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями 257, 258 та 559 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19,спричиненої коронавірусом SARS- СоV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України. В подальшому такі строки неодноразово продовжувались і востаннє Постановою від 27.04.2023 №383 продовжено дію карантину до 30.06.2023 . Отже карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023.

Разом з тим, Законом України від 15.03.2022 № 2120-розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються (зупиняються) на строк його дії».

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»(зі змінами), введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та триває по даний час.

Отже, строк позовної давності та строки пред`явлення вимоги до кредитора щодо зобов`язань які виникли починаючи з 12.03.2017 в силу приписів пунктів 12 та 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину та воєнного стану, а тому вважаються такими що не є пропущеними.

Зважаючи на викладене, у даній справі не підлягає до застосування положення ст. ст. 257 та 559 ЦК України.

Позивач вважає що заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн є надто завищеним, та у випадку відмови у задоволенні позову підлягає зменшенню.

Позивач вважає, що сума визначеного відповідачем та його представником гонорару є неспівмірною складності справи та виконаних адвокатом робіт, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, реальності надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), кількості підготовлених процесуальних документів. Справа, що розглядається не є складною, правова позиція відовідачів зводиться тільки до пропуску строків позовної давності, що не потребує виконання адвокатом великого обсягу роботи, вивчення судової практики та нормативних документів, ознайомлення зі значною кількістю доказів, виконання великої кількості розрахунків, тощо. Також навіть якщо в задоволенні позову буде відмовлено по причині пропуску позовної давності, то така обставина все одно не свідчить про безпідставність вимог, не припиняє основне зобов`язання та зобов`язання що виникають із договорів іпотеки, а тому для боржника дана справа не матиме істотного та остаточного значення у правовідносинах з кредитором, Кредитор матиме можливість задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна шляхом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про обрання Відповідачами найпростішої в юридичному плані стратегії, а тому розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн не може вважатись співмірним у даній справі.

Ураховуючи принципи співмірності, позивач вважає справедливим можливе відшкодування відповідачу понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді в розмірі 3000-4000 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу у випадку надання доказів їх понесення ймовірно відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони (а.с.70-73).

Представник позивача Матвійчук М.З. ( довіреність №951-А від 11.12.2023 а.с.74) в судовому засіданні , проведеного в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду , позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зіславшись на викладені в позовній заяві та відповідь на відзив обставини. Просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності за період з 31.03.2014 по 20.10.2021 у справі №343/623/24 за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором та поновити їх. У випадку відмови в задоволенні позову зменшити розмір витрат на правничу допомогу відповідача ОСОБА_1 до не більше як 4 000,00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судові засідання не з`явилися, хоч про дату, час та місце слухання справи були повідомлені у встановленому Законом порядку.

Відповідачка ОСОБА_2 у відзиві на позов просить відмовити ТОВ «Кей Колект» в задоволенні позову про стягнення боргу за кредитним договором № 0 від 27.07.2006 та договором поруки №0-1-П від 27.07.2006 з ОСОБА_2 у зв`язку з припиненням поруки в порядку ч.4 ст. 559 ЦК України. Судові засідання по справі №343/623/24 просить проводити без її участі на основі матеріалів судової справи та поданого нею відзиву на позов (а.с.58).

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Хемич В.М. (копія ордеру серії АТ №1064638 а.с.56) в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог, просив відмовити в задоволенню позову у зв?язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у поданому відзиві. При винесенні рішення просив стягнути з позивача ТОВ «Кей Колект» документально підтверджені витрати відповідача ОСОБА_1 на професійну правову (правничу) допомогу при розгляді справи в Долинському районному суді в розмірі 12 000 грн. Судовий збір залишити за позивачем.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача Матвійчук М.З. , представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Хемич В.М., вивчивши позовну заяву, відзиви на позов, відповідь на відзив, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку:

Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.205 ЦК України, правочин може вчинитися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до положень ч.ч. 1.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Ч.1 ст.553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У відповідності до вимог ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до положень ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом... боржник, який не отримав повідомлення про передачу прав вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".

Судом встановлено, що 27 липня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0, за яким ОСОБА_1 отримав від банку 40110,00 швейцарських франків, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день укладення договору складає 162014,12 грн з терміном кредитування з 27.07.2006 до 26.07.2016 ( п.1.1., п. 1.2.1. Договору) із процентною ставкою в розмірі 8,99 % річних ( п.1.3.1. Договору) .

Відповідно до п. 1.2.2. договору , позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі у терміни, встановлені графіком пониження невідновлювальної кредитної лінії, але в будь-якому випадку не пізніше 26 липня 2016 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди або до вказаного терміну відповідно до умов розділу 11 такого договору на підставі будь -якого з п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10, 7.4., 9.2., 9.14 цього договору.

Позичальник повинен повернути основну суму кредиту на відповідний рахунок в Івано-Франківському управлінні ЗРД АКІБ «УкрСиббанк».

За п. 1.4. цільовим призначенням кредиту є споживчі потреби (а.с. 11-14).

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між банком АКІБ «УкрСиббанк», позичальником ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір поруки №0-І-П, згідно якого поручителька взяла на себе зобов`язання солідарно відповідати за зобов`язаннями позичальника ОСОБА_1 (а.с. 9-10).

АКІБ «УкрСиббанк, зі своєї сторони виконав умови взятого на себе зобов`язання і надав ОСОБА_1 кредит у зазначеному вище розмірі.

В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, а саме: не здійснював погашення заборгованості за кредитним договором та у встановленому Договором, порядку та строки.

Згідно довідки-розрахунку залишку заборгованості боржника ОСОБА_1 за договором №0 від 27.07.2006 у валюті договору станом на 04.03.2024 за відповідачем ОСОБА_1 , наявна заборгованість в сумі 19455,56 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.03.2024 становить 838036.57 грн, в т.ч. строкова- 19117.97 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.03.2024 становить823494.23 грн, прострочена 337.61 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.03.2024 становить 14542.35 грн (а.с.4-6).

У відповідності до копії договору факторингу №1 від 12.12.2011, укладеного між ПАТ "УкрСиббанк" (надалі Клієнт") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (надалі Фактор) - за цим договором Клієнт зобов`язується передати у власність Фактору, а Фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором, в т.ч. вимогу за кредитним договором №0 укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 27.06.2006 (а.с.15-21) .

З аналізу вказаних вище документів випливає, що позивач ТОВ "Кей-Колект" довів наявність заборгованості у відповідачів та своє право на звернення до суду з даним позовом.

Дані обставини не заперечуються сторонами по справі.

Заперечуючи проти позову представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Хемич В.М. та відповідачка ОСОБА_2 крім іншого, наполягають на застосуванні строку позовної давності.

Вирішуючи заявлені клопотання суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Таким чином, в разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (Постанова ВСУ справа №6-61цс14).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду №444/9519/12 від 28 березня 2018 року.

У відповідності до п.п. 1.2.1, 1.2.2 кредитного договору №0, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_1 27.07.2006, за яким ОСОБА_1 отримав від банку 40110,00 швейцарських франків, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день укладення договору складає 162014,12 грн - надання кредиту(грошових коштів) здійснюється на підставі заяви позивальника (додаток №2 до договору) у наступний термін: з 27 липня 2006 року до 26 липня 2016 року. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі у терміни, встановлені графіком пониження невідновлювальної кредитної лінії, але в будь-якому випадку не пізніше 26 липня 2016 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди або до вказаного терміну відповідно до умов розділу 11 такого договору на підставі будь -якого з п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10, 7.4., 9.2., 9.14 цього договору.

Тобто у відповідності до умов договору №0, кінцевим терміном повернення кредиту є 26.07.2016 . Будь-яких доказів про встановлення іншого терміну повернення кредиту на підставі додаткових угод, представником позивача не надано .

Позивач до суду з позовними вимогами звернувся тільки 18.03.2024 року, тобто після спливу трирічного строку.

Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності.

При цьому, суд вважає твердження представника позивача про переривання строку позовної давності, в зв`язку із зверненням позивача 16.04.2013 до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за тим же кредитним договором, який ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 31.03.2014 в справі №343/1040/13-ц залишений без розгляду, безпідставними виходячи з наступного:

Велика Палата Верховного Суду у справі № 904/3405/19 від 29 червня 2021 року не погодилась з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 639/9642/14-ц та у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2020 року у справі № 713/1548/18, щодо переривання перебігу позовної давності у разі пред`явлення позову, який судом було залишено без розгляду, та відступила від них.

За своєю правовою природою залишення позову без розгляду є відмовою суду розглянути звернення особи про захист її порушеного права (позов) внаслідок визначених ЦПК України недоліків або дій цієї особи. При цьому особа може повторно звернутись до суду з такими ж вимогами.

Перебіг позовної давності обчислюється за загальним правилом від дня, коли особа довідалася (могла довідатись) про порушення свого права (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців.

Згідно зі ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

З наведених норм статей 263 та 264 ЦК України вбачається, що переривання перебігу позовної давності відрізняється від зупинення перебігу позовної давності тим, що після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Натомість у випадку зупинення позовної давності від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг цього строку продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Зупинення перебігу позовної давності має тимчасовий характер, коли до її строку не зараховується час існування визначених законодавством обставин, за наявності яких цей строк не спливає. Натомість переривання позовної давності означає анулювання строку, який сплив до моменту вчинення боржником передбачених законодавством дій щодо визнання боргу або іншого обов`язку.

Отже, норма статті 265 ЦК України регулює відносини зупинення перебігу позовної давності в разі залишення позову без розгляду та не регулює відносин переривання або непереривання позовної давності у такому випадку, тому не підлягає застосування до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що строк дії договору сплинув 26 липня 2016 року.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 31.03.2014 в справі №343/1040/13-ц, позовну заяву ТзОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором залишено без розгляду.Ухвала не оскаржена, набрала законної сили 08 квітня 2013 року (а.с.46).

У цій справі, строк позовної давності не переривався, оскільки позов залишене без розгляду з підстав неявки позивача, тобто втрати ним інтересу до предмету спору.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 904/3405/19 від 29 червня 2021 року щодо перебігу позовної давності у разі звернення до суду з позовом та залишення його без розгляду (див. пункти 89, 92, 93 цієї постанови), перебіг позовної давності за позовною вимогою позивача розпочався з 27 липня 2016 року, тому відповідно до статті 257 ЦК України позовна давність спливла 28 липня 2019 року.

Щодо посилання представника позивача на те, що в матеріалах справи немає відомостей про те, що ТОВ «Кей-Колект» було відомо або могло бути відомо про наявність ухвали про залишення позову без розгляду, а тому позивач не знав та не міг знати, що у нього є право на повторне звернення з позовом до суду, а тому вважав своє право належним чином захищеним, адже згідно положень згаданих вище норм ЦПК в редакції до 2017 року, а також п. 2 ч. 2 ст. 44, п. 10 ч. 3 ст. 175, п. 3 ч. 1 ст. 186, п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України в редакції після 2017 року, подача такого позову повторно не допускалась (такі дії могли розцінюватись як зловживання правом, та на думку позивача мали б мати наслідком відмову у відкритті провадження у справі, або залишенні позову без розгляду), суд зазначає наступне:

Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №2103/490/2012 вказав про те, що сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішеннях Європейського суду з прав людини, останній неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням зазначеного , пояснення представника позивача не доводять неможливості позивача ознайомитися із вищезазначеним судовим рішенням ( ухвалою Долинського районного суду від 31.03.2014 про залишення позовної заяви без розгляду) в розумні строки.

Не заслоговують на увагу доводи представника позивача про те, що 12 червня 2020 року в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Бенефіт Істейт» було уклали договір купівлі- продажу нерухомого майна, згідно умов якого останнє набуло у власність Предмет іпотеки , оскільки ввернення до нотаріуса із заявою про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, згідно умов якого останнє набуло у власність Предмет іпотеки, не є дією, яка перервала строк позовної давності.

Як встановлено в судовому засіданні 05.05.2021 ТОВ "Кей-Колект" зверталось в Долинський районний суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу та прилюдних торгах, згідно якої просило - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 27 липня 2007 року, ( кредитний договір), яка складає 590 439.28 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки,а саме нерухоме майно: приміщення салону красоти "Ана", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предметів іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки предметів іпотеки, що становить 617 400.00 грн (а.с.47-49.

Рішенням Долинського районного суду від 20.10.2021, в справі №343/774/21, провадження №2/0343/386/21 - у задоволенні позову ТзОВ "Кей-Колект" до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах - відмовлено. Рішення набрало законної сили (а.с.50-53).

Наслідки спливу позовної давності визначені ст.267 ЦК України, згідно із частиною четвертою якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Отже, оскільки на час подачі даного позову (18.03.2024) судом встановлено пропущення строків позовної давності зі зверненням до суду, а позивачем на надано належних та допустимих доказів та не доведено переривання строків давності, як і поважності причин його пропуску, тому суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 27.06.2006 з відповідачів у строк, більш, ніж передбачений статтею 257 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Розглядаючи позовні вимоги до відповідачки ОСОБА_2 , яка є поручителем за кредитним договором, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 2-1169/11 зазначено, що строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові в разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений зазначеним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя.

Як убачається з матеріалів справи ,позов про стягнення вказаної заборгованості пред`явлено з пропуском строку позовної давності, а відтак порушене право позивача не підлягає захисту, що є підставою для відмови у задоволенні пред`явленого позову у повному обсязі.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 цього Кодексу).

Згідно з ч. 4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Водночас, за приписами ч. 6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.3 ст. 141 ЦПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, на яку ж і покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тобто, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

01.04.2024 між АО «ВІП Юрконсалтинг» в особі керуючого партнера Хемича В.М. та ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №98-01/2024. Строк дії договору до 31.12.2025 (п. 7.1).

Адвокатське об`єднання зобов`язується надати правничу допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених Договором (п. 2.1).

Обсяг повноважень адвокатського об`єднання визначений у п. 2.1 Договору.

Вартість послуг узгоджується сторонами у формі протоколів доручення (п.4.1)

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Хемич В.М. просить стягнути з позивача 12 000 грн понесених відповідачем ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, на підтвердження чого надає протокол доручення №1 до Договору про надання правової допомоги №98-01/04/24 від 01.04.2024 за якою погодженою сторонами є правова допомога яка включає:

- консультації з підготовки матеріалів справи та збору доказів, підготовку до подачі відзиву на позов від імені клієнта, процесуальний супровід та представництво в судовому процесі в суді першої інстанції, подання заяв, клопотань в судовому процесі, запитів в будь-які державні органи.

Вартість правової допомоги з підготовки та подачі відзиву з урахуванням представництва інтересів клієнта у судових засіданнях починаючи з 08.04.2024 в Долинському райсуді визначається у розмірі 12000 грн (а.с.54-55)

Представник позивача Матвійчук М.З. у відповіді на відзив вказує на необґрунтованість вказаної суми 12000 грн на правничу допомогу, посилаючись на те, що сума визначеного відповідачем та його представником гонорару є неспівмірною складності справи та виконаних адвокатом робіт, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, реальності надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), кількості підготовлених процесуальних документів. Справа що розглядається не є складною, правова позиція відовідачів зводиться тільки до пропуску строків позовної давності, що не потребує виконання адвокатом великого обсягу роботи, вивчення судової практики та нормативних документів, ознайомлення зі значною кількістю доказів, виконання великої кількості розрахунків, тощо. Враховуючи принципи співмірності, позивач вважає справедливим можливе відшкодування відповідачу понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді в розмірі 3000-4000 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу у випадку надання доказів їх понесення ймовірно відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Перевіривши надані представником відповідача ОСОБА_1 докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 12 000 грн є необгрунтованими, неспівмірними зі складністю справи, не відповідають критеріям розумності та справедливості, виходячи з такого.

Верховний Суд часто підкреслював на необхідності детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за дублюючі одна одну послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків (зокрема, постанова від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Тобто, консультація з вивченням документів , звісно вважаються послугами адвоката, але не можуть бути віднесені до правничої допомоги як судові витрати. Це не судові витрати, що мають відшкодовуватись другою стороною судового спору як витрати на професійну правничу допомогу.

Вивчення документів та нормативних актів, надання оцінки ситуації є невід`ємною частиною роботи адвоката перед прийняттям ним рішення щодо співпраці з клієнтом та погодження самим клієнтом на умови роботи адвоката.

Фактичне надання адвокатом послуг може мати місце й тоді, коли він фактично надав консультацію, вчинив певні дії, але клієнт не бажає продовжувати роботу з цим адвокатом, не просить далі скласти позов, здійснювати подальше представництво в суду. Тому вартість цих послуг має залишатися за клієнтом, який, прийшовши до адвоката, отримує послуги консультації.

Ці послуги могли б лише включатись до складання позовної заяви, але не окремо.

Крім того, особа вільна у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Покладені на другу сторону судові витрати повинні бути співмірними.

Разом з тим, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.04.2021 у справі № 488/1363/17 та від 26.01.2022 у справі № 127/1415/20.

Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, яке при цьому не порушуватиме права учасника справи на отримання коштів, які він змушений затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

У зв`язку з тим, що під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати (судовий збір) покладаються на позивача відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 253, 256, 257, 261, 264, 266, 512, 514, 516, 526, 625, 1048,1049, 1050, 1054, 1055, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.12, 133,137,141, 258, 259, 265, 268, 279, 352, 354,355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", , юридична адреса: вул. Менделєєва,12 оф.94/1, Печерський район, м. Київ,01103.

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 05.08.2024

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш