КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/3166/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року в складі судді Журибеди О. М.,

встановив:

23.06.2023 Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (далі - АТ «Банк Кредит Дніпро») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 липня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0565, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлені даним договором розмірах і строки.

Банк надав відповідачу грошові кошти на наступних умовах: сума виданого кредиту - 171 472, 00 грн; дата надання кредиту - 07.07.2021; кінцева дата погашення кредиту - 07.07.2026; валюта кредиту - UAH; строк користування кредитом - 60 місяців; цільове призначення - на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 07.02.2021 по 06.11.2022 - 3 % від суми кредиту, з 07.11.2022 по 06.02.2024 - 2,5 % від суми кредиту, з 07.02.2024 по 06.05.2025 - 1,5 % від суми кредиту, з 07.05.2025 по 07.07.2026 - 0,925 % від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001 % річних, процентна ставка за користування кредитом на прострочену заборгованість - 56,0 % річних.

Відповідно до п. 1.4 договору, кредит надавався шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта.

07.07.2021 між банком та відповідачем було укладено договір банківського рахунку та надання додаткових послуг № РКО-1175125/07072021/0161, на підставі якого банк здійснює обслуговування поточних рахунків, в тому числі операції, за якими можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, відкритих на ім`я клієнта. На підставі поданої відповідачем заяви про відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу, що подавалась одночасно з укладанням цього договору, банк відкрив поточний рахунок на ім`я ОСОБА_1 за номером НОМЕР_1 .

Також, 07.07.2021 року між відповідачем та ПрАТ «ПЗУ Україна страхування життя» було укладено договір добровільного страхування життя позичальника на випадок смерті в результаті нещасного випадку (кредит готівкою) № PZ-0565, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з життям застрахованої особи - ОСОБА_1 . вигодонабувачем, у разі настання страхового випадку, виступає АТ «Банк Кредит Дніпро» (п. 5.2). Відповідно з п. 4.2 страхова сума була встановлена у розмірі 197081,13 грн., а розмір страхового внеску відповідача склав 153 100, 00 грн за весь період страхування (п. 4.4 Договору страхування та п. 1.5. кредитного договору).

В подальшому, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, Правилами роботи банків, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 25.02.2022 № 23 «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп» (із подальшими змінами), Національний банк України дозволив банкам не враховувати несплату за кредитами протягом 24 лютого 2022 року - 30 червня 2022 року як прострочення (кредитні канікули).

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що ОСОБА_1 мала здійснювати платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії у вигляді щомісячних рівномірних платежів, які є обов`язковим платежем. На час дії кредитних канікул було відтерміновано сплату боргу відповідачем, в результаті чого кошти, що підлягали сплаті у період кредитних канікул, могли нею не сплачуватися і не враховувалися як прострочена заборгованість. Разом з тим, кредитні канікули не зменшили суму боргу відповідача, а лише відтермінували його сплату.

Станом на 18 травня 2023 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 233 998,61 грн, який складається з: 147 782, 83 грн - залишок строкового кредиту; 15 053, 10 грн - залишок простроченого кредиту; 1, 80 грн - залишок прострочених відсотків; 71 160, 88 грн - залишок прострочених комісій.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором №0565 від 07.07.2021 у сумі 233 998, 61 грн, яка складається із: 147 782, 83 грн - залишок строкового кредиту; 15 053, 10 грн - залишок простроченого кредиту; 1, 80 грн - залишок прострочених відсотків; 71 160, 88 грн - залишок прострочених комісій.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором №0565 від 07.07.2021 року у сумі 233998 грн 61 коп., з яких: 147 782, 83 грн - залишок строкового кредиту; 15 053, 10 грн - залишок простроченого кредиту; 1, 80 грн - залишок прострочених відсотків; 71 160, 88 грн - залишок прострочених комісій, судові витрати по справі у вигляду судового збору у розмірі 3 509, 98 грн, а всього 471 507 грн 20 коп.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2023 року виправлено допущену арифметичну помилку в резолютивній частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року, а саме: замість « а всього 471 507 грн 20 коп.» правильно зазначено «237 508 грн 59 коп.».

03.10.2023 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року і ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості у розмірі: 162 833, 93 грн (147 782, 83 грн - залишок строкового кредиту, 15 051, 10 грн - залишок простроченого кредити).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що вона є інвалідом другої групи.

Суд першої інстанції не врахував факт війни, ту обставину, що вона не ухиляється від виплати боргового зобов`язання, проте комісія та відсотки нараховані незаконно.

Зазначила, що комісія є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії , платежі тощо за дії, які не є послугою ( правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц).

Заявлена до стягнення комісія не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі послуги не є послугою у визначенні вказаного Закону, належним чином не обґрунтовані та не доведені, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії задоволенню не підлягають.

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку ( у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника ( за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за такі супутні послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатну, умови договору є несправедливими, містять дисбаланс обов`язків на шкоду позичальника та суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Подібні за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, яка одночасно відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі №583/3343/19, постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20.

04.11.2023 представник АТ «Банк Кредит Дніпро» - адвокат Погодін В. О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення.

Свої доводи обґрунтовує тим, що жодним нормативним актом не визначено, що на період воєнного стану особа звільняється від виконання діючого зобов`язання. У зв`язку з введенням воєнного стану банком не нараховувалась відповідальність за прострочення виконання зобов`язання.

Відносно правомірності нарахування комісій за обслуговування кредиту посилається на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, відповідно до яких встановлення банком комісії за обслуговування кредиту, в тому числі комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає Закону України «Про споживче кредитування».

Оскільки Законом України «Про споживче кредитування». Безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за розрахунково-касове обслуговування, то умови, передбачені п. 1.2 та розділом 4 Кредитного договору, в частині нарахування такої комісії не є нікчемними, а отже, розглядаються з точки зору права як такі, що юридично мали місце і створювали правові наслідки для сторін правочину. Тому за відсутності рішення суду про визнання правочину чи його окремих частин недійсними діє презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), тобто всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені зобов`язання, в тому числі обов`язок позичальника сплачувати комісію - підлягали виконанню».

Зважаючи на викладене, умова кредитного договору про сплату комісії є такою, що відповідає нормам Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 07 липня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0565, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлені даним договором розмірах і строки.

Банк надав відповідачу грошові кошти на наступних умовах: сума виданого кредиту - 171 472, 00 грн; дата надання кредиту - 07.07.2021; кінцева дата погашення кредиту - 07.07.2026; валюта кредиту - UAH; строк користування кредитом - 60 місяців; цільове призначення - на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 07.02.2021 по 06.11.2022 - 3 % від суми кредиту, з 07.11.2022 по 06.02.2024 - 2,5 % від суми кредиту, з 07.02.2024 по 06.05.2025 - 1,5 % від суми кредиту, з 07.05.2025 по 07.07.2026 - 0,925 % від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001 % річних, процентна ставка за користування кредитом на прострочену заборгованість - 56,0 % річних.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кошти в розмірі 171 472 грн, відповідач у свою чергу належним чином свої зобов`язання не виконала, унаслідок чого утворилась заборгованість.

Станом на 18 травня 2023 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 233 998,61 грн, який складається з: 147 782, 83 грн - заборгованість за строковим кредитом; 15 053, 10 грн - заборгованість за простроченим кредитом; 1, 80 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 71 160, 88 грн - заборгованість за сплати простроченої комісії.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання виконало належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач свого зобов`язання належним чином не виконала, своєчасно кредитні кошти не повертала, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по особовому рахунку. Форс-мажорна обставина сама по собі не підставою для звільнення від виконання діючого зобов`язання, така обставина звільняє від відповідальності за невиконання/неналежне виконання зобов`язання.

Щодо правомірності нарахування комісій за обслуговування кредиту, суд першої інстанції, посилаючись на висновок Великої Палати постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, зазначив, що встановлення банком комісії за обслуговування кредиту, в тому числі комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає Закону України «Про споживче кредитування».

Судове рішення оскаржується в частині правомірності задоволення позову про стягнення заборгованості зі сплати прострочених відсотків та зі сплати комісії. В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів Київського апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення заборгованості зі сплати комісії, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що 07 липня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0565, умовами якого ( пункт 1.2 та розділ 4) передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (комісія за обслуговування кредитної заборгованості ).

Пунктом 1.2 кредитного договору від 07 липня 2021року передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту: з 07.02.2021 по 06.11.2022 - 3 % від суми кредиту, з 07.11.2022 по 06.02.2024 - 2,5 % від суми кредиту, з 07.02.2024 по 06.05.2025 - 1,5 % від суми кредиту, з 07.05.2025 по 07.07.2026 - 0,925 % від суми кредиту.

За змістом положення пункту 6.8.3 Загальних умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» (версія 19.2) визначено, що банк здійснює обслуговування кредиту та стягує плату за обслуговування такого кредиту у вигляді щомісячної комісії.

Згідно з пунктом 6.8.7. Загальних умов кредитування банк на вимогу клієнта, але не частіше одного разу на місяць, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надає виписку з рахунку/рахунків ( за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за кредитним договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати.

З огляду на аналіз змісту наведених положень, дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними.

Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні вказаного кредитного договору.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), а саме зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З урахуванням викладеного, за встановлених обставин справи, яка переглядається, висновок суду першої інстанції про задоволення позову про стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 71 160,88 грн є помилковим.

Вказаний висновок суду апеляційної інстанції не суперечить висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року.

Рішення суду першої інстанції у вказаній частині не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Доводи позивача про необхідність врахування судом висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 172/410/21, про те, що за відсутності рішення суду про визнання правочину чи його окремих частин недійсними діє презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), тобто всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені зобов`язання, в тому числі і обов`язок позичальника сплачувати комісію - підлягали виконанню, колегія суддів до уваги не бере, оскільки Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 06 листопада 2023 року відступив від наведеного висновку.

Апеляційна скарга не мстить доводів в частині незгоди з рішенням суду першої інстанції щодо стягнення процентів за користування кредитом.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних за договором.

Умовами укладеного між сторонами договору передбачено сплату процентів: процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001 % річних, процентна ставка за користування кредитом на прострочену заборгованість - 56,0 % річних.

Відповідно до наданого суду розрахунку, залишок прострочених відсотків становить 1,80 грн.

Доказів на спростування вказаного розрахунку, або відсутності вказаної заборгованості на час розгляду справи суду надано не було.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості про відсоткам є законним та обґрунтованим, а тому в цій частині підлягає залишенню без змін.

Щодо судових витрат.

У відзиві на позовну заяву від 30.08.2023 ОСОБА_1 зазначала, що є особою з інвалідністю 2 групи, безстроково. На підтвердження вказаної обставини надала суду першої інстанції довідку до акта огляду МСЕК від 22.06.2015 (а.с. 111).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору в сумі 3 509,98 грн, а тому в цій частині воно також без змін залишатись не може.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини першої вказаної статті).

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, як особа з інвалідністю ІІ групи, а її апеляційну скаргу задоволено частково, судові витрати за подання АТ «Банк Кредит Дніпро» за подання позовної заяви підлягають відшкодуванню в сумі 2 442,59 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, судові витрати в сумі 1 600,96 грн, пов`язані з її розглядом судом апеляційної інстанції підлягають стягненню з АТ «Банк Кредит Дніпро» в дохід держави.

Шляхом здійснення зарахування, на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» підлягає стягненню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в сумі 841, 63 грн, що становить різницю суми судових витрат ( 2 442,59 грн - 1 600,96 грн).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року в частині задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» залишку прострочених комісій в сумі 71 160,88 грн та судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 3 509,98 грн скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення про відмову в позові. В частині задоволення позов про стягнення залишку прострочених процентів в сумі 1, 80 грн залишити без змін.

У зв`язку з цим резолютивну частину рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року викласти в наступній редакції:

« Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (, адреса місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 32) заборгованість за кредитним договором №0565 від 07.07.2021 в сумі 162 837,73 грн. В решті позову відмовити».

Компенсувати Акціонерному товариству «Банк Кредит Дніпро» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 841 грн 63 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук