Справа № 754/8683/24
У Х В А Л А

Іменем України

18 липня 2024 року Суддя Деснянського районного суду міста Києва Буша Н.Д., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: АТ «КОМІНБАНК» про поділ спільно нажитого майна подружжя.

Ухвалою суду від 21.06.2024 року вказану позовну заяву було залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Позивачем на виконання ухвали суду у встановлені суддею строки було усунуто зазначені судом недоліки.

Ухвалою суду від 18.07.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження повказаній справі за правилами загального позовного провадження.

Разом з позовом позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Обгрунтовуючи заяву тим, що існує реальна загроза того, що в разі невжиття судом заходів забезпечення позову може бути спроба реалізації спільно нажитого майна, що знаходиться у власності у відповідача. Також позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, також може призвести до труднощів позивача у майбутньому в разі задоволення позову судом, оскільки вона буде вимушена звертатись до суду з відповідними позовами про визнання договорів недійсними та нести за це відповідні витрати.

Вивчивши вказану заяву, дослідивши матеріали справи, суд доходить до слідуючого.

У ч. 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У чч.1,2 ст. 150 ЦПК України зазначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зважаючи на викладене вище, обраний спосіб забезпечення позову, вимоги діючого законодавства на даний час, суд вважає, що підстав для задоволення заяви немає, оскільки стороною позивача не надані докази реального відчуження спірного будинку на час розгляду вказаного клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 153 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 18.07.2024 року.

Суддя Н.Д.Буша