КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 753/6685/21 Апеляційне провадження № 22-ц/824/7433/2024Головуючий у суді першої інстанції - Колесник О.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_3 про визнання права користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу укладеними, визнання права власності на частину нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент земельних ресурсів ВО КМР (КМДА), ОСОБА_3 , у якому просила:

визнати недійсним рішення Київської міської ради № 334/5146 від 02.12.2010 в частині передачі у спільну часткову власність ОСОБА_1 1/2 частини земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯЖ № 38147 від 23.09.2011 на земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0638 га, кадастровий номер 8 000 000 000:63;473;011, виданий на підставі рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 334/5146, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10-7-10776 в частині визначення ОСОБА_1 власником 1/2 її частки;

витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 , частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею ,0638 га, кадастровий номер 8 000 000 000:63:473;011;

визнати право користування ОСОБА_2 на 1/4 частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0638 га, кадастровий номер 8 000 000 000:63:473:0011, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 18.02.1975 ухвалою народного суду Дарницького району м. Києва було затверджено мирову угоду про поділ спільного часткового майна в натурі між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

30.12.1988 ОСОБА_6 продав 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7 , який в подальшому продав дану частину будинку ОСОБА_8 , а останній продав ОСОБА_1

16.04.2014 рішенням Апеляційного суду м. Києва визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 від 30.10.2009, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , посвідчений ПН КМНО ОСОБА_9 за реєстровим № 2366. Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Визначено, що частка померлого ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 становила 1/4 його частину.

Як стверджує позивач, ОСОБА_4 за життя мав на праві спільної сумісної власності 1/4 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці 600 кв.м., якому присвоєно обліковий код 63:473:011.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.04.2018 визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті рідного брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04.06.2019 право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та під час виготовлення технічного паспорту на житловий будинок позивач дізналась про те, що земельна ділянка, яка розташована під даним будинком приватизована попередніми власниками будинку.

Рішенням Київської міської ради в грудні 2010 року було передано у спільну часткову власність ОСОБА_5 та ОСОБА_1 земельну ділянку по АДРЕСА_1 . При цьому право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку за даною адресою припинено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.04.2014, а відтак позивач вважає, що відповідач володіє 1/2 частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 незаконно, в зв`язку з чим і звернулася до суду з даним позовом за захистом порушеного права.

У червні 2021 року ОСОБА_1 було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , у якому просив:

визнати договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 30.10.2009 укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , а також договір купівлі-продажу від 06.04.2010 укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 в частині придбання частини житлового будинку АДРЕСА_1 укладеним;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 06.04.2010 ОСОБА_8 продав ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відчужена частка будинку належала ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу будинку від 30.10.2009 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

На підставі рішення Київської міської ради № 334/5146 від 02.12.2010 ОСОБА_10 передано у приватну власність частину земельної ділянки площею 0,0638 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що він як добросовісний набувач в законний спосіб виконав усі обов`язки покупця, що вказує на правомірне набуття 1/4 частини даного житлового будинку.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 за життя розпорядився належною йому частиною у праві власності шляхом продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , яку в подальшому придбав ОСОБА_1 , зазначена нерухомість не входить до спадкової маси.

В договорі від 30.12.1988 ОСОБА_6 продав ОСОБА_4 лише 1/2 частину житлового будинку, а порядок та розмір земельної ділянки не був визначений, тому зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даною зустрічною позовною заявою (т. 1 а.с. 41-46).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.12.2023 первісний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано рішення КМР № 334/5146 від 2.12.2010 в частині передачі у спільну часткову власність ОСОБА_1 1/2 частини земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 недійсним. Визнано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 038147 від 23.09.2011 про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 , площею 1/2 частина від 0,0638 га, кадастровий номер :63:473:0011, виданий на підставі рішення КМР № 334/5146 від 02.12.2010, зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10-7-10776 недійсним. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 1/4 частину земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , площею 1/4 частина від 0,0638 га, кадастровий номер :63:473:0011, в задоволенні решти вимоги відмовлено. Визнано право користування ОСОБА_2 на 1/4 частину земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , площею 1/4 частина від 0,0638 га, кадастровий номер :63:473:0011 в порядку спадкування за законом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу частини житлового будинку від 30.10.2009, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , та від 6.04.2010, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , укладеними, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , на 1/4 частину земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , площею 1/4 частина від 0,0638 га, кадастровий номер :63:473:0011, стягнення судових витрат відмовлено (т. 1 а.с. 182-188).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Вказує, що визнання права власності на частину житлового будинку за ОСОБА_3 не припинило право власності в частині розпорядження 1/4 часткою власності, що належала ОСОБА_4 .

Із договорів купівлі-продажу, 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 видно, що ОСОБА_1 є другим покупцем. Під час придбання 1/4 частини будинку не був обізнаний про порушення прав третіх осіб, тобто є добросовісним набувачем.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 за життя розпорядився належною йому частиною у праві власності шляхом продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , яку апелянт в подальшому придбав, зазначена нерухомість не входила до спадкової маси ОСОБА_4 .

До того ж, ОСОБА_2 не була стороною у справі № 22-ц/796/5256/2014 в якій 16.04.2014 Апеляційним судом м. Києва було прийнято рішення про визнання договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 недійсним, тому таке рішення не має юридичного значення для даного спору.

Окрім зазначеного, на момент передачі у власність апелянту спірної земельної ділянки, рішення КМР № 334/5146 від 02.12.2010 було законним, тому оскаржуване рішення не має об`єктивних доводів та беззаперечного спростування права ОСОБА_1 на визнання права власності на частину житлового будинку, яка рішенням суду була встановлена за померлим ОСОБА_4 , а згодом придбана апелянтом у законний спосіб як добросовісний набувач (т. 1 а.с. 193-197).

Відзиву від учасників справи не надходило.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_11 підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням було визнано недійсним договір купівлі-продажу частки спірного нерухомого майна, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку, оскільки визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.10.2009 тягне за собою недійсність наступних правочинів. Тому, припинення права власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно, а також визнання недійсними рішення Київської міської ради від 02.12.2010 за № 334/5146 про передачу у спільну часткову власність ОСОБА_1 1/2 частини земельної ділянки та Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 038147 від 23.09.2011 про право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, стане підставою ОСОБА_2 для звернення до Департаменту земельних ресурсів ВО КМР (КМДА), як зберігача Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, із вимогою щодо скасування реєстраційного запису № 10-7-10776.

Щодо зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що право власності на майно, яке вимагає визнати ОСОБА_1 за договорами купівлі-продажу від 30.10.2009 та 06.04.2010, вже припинено за рішенням суду із застосуванням ст. 388 ЦК України.

Але погодитись із такими висновками у повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.02.1975 ухвалою народного суду Дарницького району м. Києва було затверджено мирову угоду про поділ спільного часткового майна в натурі між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були рідними братами та успадкували спільне майно.

30.12.1988 ОСОБА_6 продав 1/2 частину даного будинку АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці, розміром 600 кв.м, ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу від 30.12.1988 реєстраційний № 4-3493.

30.10.2009 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_8

06.04.2010 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 600 кв. метрів, обліковий код 63:473:011, між ОСОБА_8 та ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 06.10.2010 серія НОМЕР_1 , актовий запис № 769.

02.12.2010 рішенням Київської міської ради № 334/5146 передано у спільну часткову власність ОСОБА_5 та ОСОБА_1 земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Право власності на земельну ділянку було передано громадянам згідно статей 86, 116, 118, 121 ЗК України.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.04.2014, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2014, визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 від 30.10.2009, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , посвідчений ПН КМНО ОСОБА_9 за реєстровим № 2366. Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Визначено, що частка померлого ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 становила 1/4 його частину.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.04.2018 визнано право власності позивача ОСОБА_2 на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті рідного брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04.06.2019 дане право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер нерухомого майна 00.

Таким чином, після припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , власниками даної 1/2 частини житлового будинку в рівних частках є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Під час виготовлення технічного паспорту на житловий будинок ОСОБА_2 стало відомо про те, що земельна ділянка, що розташована під даним будинком була приватизована попередніми власниками будинку.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частинами 1, 2 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 116 ЗК України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно статей 125, 126 ЗК України (в редакції чинній на час видачі оскаржуваного державного акту на земельну ділянку), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Отже, будучи власником частини спірного житлового будинку, відповідач набув право власності на частину земельної ділянки у порядку приватизації на підставі рішення КМР № 334/5146 від 02.12.2010, на якій розташований будинок.

Оскільки, судовими рішеннями, які набрали законної сили, було визнано недійсними підстави набуття ОСОБА_1 права власності на частину спірного будинку, відповідно і підстави для приватизації земельної ділянки у нього були відсутні протягом усього часу фактичним володінням спірною частиною житлового будинку.

У свою чергу, ОСОБА_2 , на підставі судового рішення, набула право власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті рідного брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначені обставини діють їй право на приватизацію лише на частини земельної ділянки.

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що інший співвласник нерухомого майна - ОСОБА_3 , уповноважувала ОСОБА_2 на захист її інтересів.

З огляду на викладене, рішення суду у задоволеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким визнати недійсним рішення Київської міської ради та Державний акт на право власності саме на 1/4 частку земельної ділянки, яка була передана у спільну часткову власність ОСОБА_1 .

Позовна вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, не може бути задоволена з огляду на те, що за ст. 387 ЦК України саме власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

У даному випадку, власником спірної земельної ділянки є Київська міська рада, яка не є позивачем у даній справі, тобто, вимога заявлена неналежним позивачем.

Позовна вимога про визнання права користування земельною ділянкою також не підлягає задоволенню з огляду на те, що таке право не може бути визнано на підставі судового рішення. Право користування земельною ділянкою, на якій розташовано належна їй частина житлового будинку існує у позивача в межах і на підставах, на яких воно існувало у попереднього власника житлового будинку, тобто, у ОСОБА_4 . Крім того, наявність даного права у позивача ніким не оспорюється.

Право користування земельною ділянкою було набуто ОСОБА_4 , після придбання частини житлового будинку за договором купівлі-продажу у ОСОБА_6 , на підставі відповідного рішення уповноваженого органу державної влади.

Таким чином, у зв`язку з набуттям в порядку спадкування права власності на жилий будинок, ОСОБА_2 набуває й право користування земельною ділянкою, у визначених межах та цільового призначення.

Доводи апеляційної скарги про визнання договору купівлі-продажу від 30.10.2009 укладеним, та визнання права власності на майно, є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

У даному випадку, суд першої інстанції вже звертав увагу на те, що правомірність набуття ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.2010 вже була предметом судового розгляду та рішенням Апеляційного суду м. Києва 16.04.2014 було припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку.Тобто, судом вже було визнано недійсним договір купівлі-продажу від 30.10.2009 з підстав порушення норм законодавства при його укладанні, що тягне за собою недійсність наступних правочинів.

Згідно ст. 141 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2 724,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року у задоволеній частині первісного позову ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Визнати недійсним рішення Київської міської ради № 334/5146 від 02 грудня 2010 року в частині передачі у спільну часткову власність ОСОБА_1 1/4 частини земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ;

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯЖ № 38147 від 23 вересня 2011 року на земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0638 га, кадастровий номер 8000 000 000:63;473;011, виданий на підставі рішення Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 334/5146, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10-7-10776 в частині визначення ОСОБА_1 власником 1/4 її частки.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 2 724(дві тисячі сімсот двадцять чотири),00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст виготовлено 28 червня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді