Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/546/24

Провадження № 2/943/610/2024

19 липня 2024 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Коса І. Б.,

за участю секретаря судового засідання Дутки С.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідачки ОСОБА_2 ,

за участю представника третьої особи Москви О.Є. ,

розглянувши у підготовчому судовому засідання в залі суду в місті Буську цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Сектору у справах дітей виконкому Буської міської ради про розірвання шлюбу та визначення фактичного місця проживання дітей та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Сектору у справах дітей виконкому Буської міської ради про визначення місця проживання дітей,-

в с т а н о в и в :

у березні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення фактичного місця проживання дітей разом із обидвома батьками, покликаючись на те, що спільне життя із відповідачкою не склалося через те, що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, а можливості зберегти сім`ю не має, відтак просить шлюб розірвати між ними. Крім того, позивач просить визначити фактичні місце проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме місце прописки позивача та відповідачки.

У травні 2024 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , який ухвалою суду від 25.06.2024 року прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Сектору у справах дітей виконкому Буської міської ради про розірвання шлюбу та визначення фактичного місця проживання дітей.

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні підтримав свої первісні позовні вимоги та просив їх задовольнити лише в частині розірвання шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 , а вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання їхніх малолітніх дітей разом із матір`ю по АДРЕСА_1 він визнав повністю та просив суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в підготовчому судовому засідання позовні вимоги за своїм зустрічним позовом щодо визначення місця проживання їх дітей разом із нею по АДРЕСА_1 вона підтримала повністю та просила суд їх задовольнити, а вимогу за первісним позовом чоловіка щодо розірвання шлюбу між ними вона визнала повністю та просила суд шлюб їх розірвати.

При цьому, позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 просили суд врахувати їх взаємне визнання позовних вимог, ухваливши судове рішення по суті позовних вимог саме в підготовчому судовому засіданні.

Представник третьої особи Москва О.Є. в підготовчому судовому засіданні не заперечила проти визначення місця проживання дітей сторін за адресою: АДРЕСА_1 , а щодо вимоги про розірвання шлюбу між сторонами представник третьої особи покладається на думку суду.

Заслухавши пояснення та доводи сторін по справі, думку представника третьої особи, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають до часткового задоволення із таких мотивів.

Судом встановлено, що 04 червня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №32, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції Львівської області.

Майнового спору між сторонами не має, збереження сім`ї та примирення між ними не видається можливим, а спірний шлюб між сторонами існує формально.

За час подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 13.03.2012) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (серія НОМЕР_3 від 29.04.2015).

Згідно рішення Виконавчого комітету Буської міської ради №89 від 25.04.2024 року про затвердження висновку про роз`яснення спору щодо визначення місця проживання дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відомо, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувають в шлюбі з 04.06.2011 року. У шлюбі в них народилося двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають разом з батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, мама та діти зареєстровані за вказаною адресою з 22 вересня 2016 року, а батько дітей з 14 лютого 2020 року. Будинок АДРЕСА_1 на праві власності належить позивачу ОСОБА_1 . При цьому, право власності позивача на цей будинок зареєстроване 07 вересня 2016 року. Будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . При обстеженні умов проживання, яке проведене 22.04.2024 року працівниками сектору у справах дітей та психологом відділення соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю Буського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) встановлено, що будинок загальною площею 206,3 кв. м (99 кв.м задіяні для проживання) має 12 кімнат, кухню, коридор та ванну кімнату. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають свою окрему кімнату для проживання та навчання, також мають окрему кімнату для ігор та проведення дозвілля. Хлопці забезпечені усім необхідним для комфортного проживання, навчання, відпочинку, а також забезпечені сучасним одягом, взуттям, шкільним приладдям, засобами гігієни, комп`ютерною технікою та мобільними телефонами. З дітьми представники комісії не спілкувалися через наполегливе прохання матері, яка обґрунтувала таке спілкування травмуванням психіки дітей. При оцінці потреб сім`ї, з слів позивача та відповідачки, ОСОБА_1 працює директором товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Марс» та має дохід у розмірі мінімальної заробітної плати, ОСОБА_2 працює у ТОВ «СОФТСЕРВ» та має дохід вище середнього рівня. Працівники сектору у справах дітей провели бесіду з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в результаті якої встановлено, що матеріальним забезпеченням дітей займаються обоє батьків, а вихованням дітей більше часу займається пані ОСОБА_7 , оскільки працює віддалено. 24.04.2024 року питання визначення місця проживання дітей розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Під час розгляду батько - ОСОБА_1 повідомив, що бажає визначити фактичне місце проживання своїх малолітніх за адресою: АДРЕСА_1 . Мама дітей - ОСОБА_2 заявила, що не має заперечень щодо визначення місця проживання дітей за вищевказаною адресою, оскільки вона також зареєстрована та проживає за цією адресою. Зважаючи на встановлені вище обставини, комісія прийшла до висновку, що позовна вимога позивача у справі зводиться до документальної фіксації адреси проживання дітей у будинку, в якому вони і так проживають. При цьому, проживають з обома з батьків, з якими і надалі проживатимуть, навіть у випадку розірвання шлюбу, оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 в розумінні Глави 8 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя (право власності на новозбудований будинок зареєстроване 07.09.2016 року). А це свідчить про відсутність спору між батьками про визначення місця проживання їх малолітніх дітей після розірвання шлюбу. З огляду на викладене, керуючись ст. 141 Сімейного кодексу України, п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Буської міської ради, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дітей, орган опіки та піклування підтверджує, що місцем проживання малолітніх дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 є житловий будинок АДРЕСА_1 - місце проживання позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 .

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Крім того, в силу приписів частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до положень ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Статтями 6 та 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено обов`язок протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Вимогами ст. 13 цього Закону вільний вибір місця проживання обмежується, зокрема, щодо осіб, які не досягли 14 річного віку.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Згідно п. 26 цих Правил у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Нормою частини 2 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 161 СК України).

Згідно приписів статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини.

За змістом норми статті 150 СК України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

У свою чергу відповідно до положень статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року закріплено, що держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 вищевказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками.

Законодавчими положеннями статті 171 СК України визначено, що місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

При цьому, суд виходить з пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення враховуючи обставини справи, а також аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

Також суд бере до уваги висновок виконавчого комітету Буської міської ради від 25.04.2024 року № 89, згідно якого орган опіки та піклування підтверджує, що місцем проживання малолітніх дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 є житловий будинок АДРЕСА_1 - місце проживання позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 .

Разом із тим, суд констатує, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 просили суд врахувати їх взаємне визнання позовних вимог, ухваливши судове рішення по суті позовних вимог саме в підготовчому судовому засіданні, проти чого не заперечела у підготовчому судовому засіданні представник третьої особи Москва О.Є .

Так, частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відтак, оскільки визнання первісного та зустрічного позовів відповідачами по справі не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд, в силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За наведених обставин, суд вважає, що вимоги за зустрічним позовом, які повністю визнані відповідачем за цим позовом ОСОБА_1 (позивач за первісним позовом) є обгрунтованими та підлягають до задоволення шляхом визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом із матір`ю ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 .

Крім того, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а також враховується визнання цього позову про розірвання шлюбу відповідачкою, а тому шлюб між сторонами по справі слід розірвати.

Ураховуючи наведене та керуючись ст. ст. 2, 4, 8, 10, 12, 13, 43, 49, 81, 89, 189, 193, 197, 198, 200, 206, 211, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Сектору у справах дітей виконкому Буської міської ради про розірвання шлюбу та визначення фактичного місця проживання дітей та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Сектору у справах дітей виконкому Буської міської ради про визначення місця проживання дітей, - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 червня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №32.

Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом з матір`ю ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідачка: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Представник відповідачки: адвокат Дуда Ірина Петрівна (80501, с. Малехів, вул. Дорошенка, 67, Львівського району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_6 ).

Третя особа: Сектор у справах дітей виконкому Буської міської ради (80500, м. Буськ, пл. 900 річчя Буська, 1, Золочівського району Львівської області, ).

Представник третьої особи: Москва Оксана Євгенівна ( 80500, м. Буськ, пл. 900 річчя Буська, 1, Золочівського району Львівської області ).

Повний текст рішення складено: 23 липня 2024 року.

Суддя: І. Б. Кос