Провадження № 4-с/761/188/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення скарги без розгляду

26 серпня 2024 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Романишена І.П., вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києва ЦМУ МЮ (м.Київ) Загорського Юрія Юрійовича,

ВСТАНОВИВ:

20.08.2024 року скаржник звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із вказаною скаргою, поданою в порядку ст.ст. 447 - 448 ЦПК України, в якій просить суд: ?

- визнати протиправними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Загорського Юрія Юрійовича щодо невиконання виконавчого листа виданого № 761/24070/16-ц від 11.05.2018 р., виданого Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕККО» на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 345 572,43 грн. постанову від 14.07.2023 року про повернення виконавчого документу стягувачу;

???- зобов?язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Загорського Юрія Юрійовича вчинити виконавчі дії на виконання виконавчого листа № 761/24070/16-ц від 11.05.2018 р., виданого Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕККО» на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 345 572,43 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2024 року скаргу передано до провадження судді Романишеній І.П.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу, як суд першої інстанції.

Відповідно до ст.449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Десятиденний строк для оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця встановлений також ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 року в рамках справи №1005/7135/2012 вказав, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) вказано, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Цивільне судочинство, відповідно до положень ст.12 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Скаржник, обґрунтовуючи поважність пропуску строку на подання скарги вказує, що 23.04.2024 року від начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надійшла відповідь, з якої вбачається необхідно повторно пред?явити до Відділу виконавчий лист 11.05.2018 року. Так, відповідь від 23.04.2024 р. було отримано 22.05.2024 року, однак раніше у скаржника не було змоги звернутися із скаргою на захист своїх прав та інтересів, у зв?язку з хворобливим станом здоров?я з огляду на похилий вік та наявність інвалідності І групи (підгрупи Б - інвалідність потерпілого від аварії на ЧАЕС).

Суд зауважує, що поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Так, матеріали скарги не містять медичної документації, яка б підтверджувала, що скаржник з 22.05.2024 року по день звернення до суду перебував на лікуванні. Крім того, посилання на похилий вік та наявність статусу особи з івалідністю І групи не вказує на погіршення здоров`я ОСОБА_1 у спірний період.

Зокрема, наказом МОЗ України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за №661/20974, затверджено форми первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування, зокрема, форму первинної облікової документації №001/о "Журнал обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації", Форму первинної облікової документації № 003/о "Медична карта стаціонарного хворого № ____", форму первинної облікової документації № 008/о "Журнал запису оперативних втручань у стаціонарі", форму первинної облікової документації № 066/о "Карта хворого, який вибув із стаціонару, № ___" , форму первинної облікової документації № 025/о "Медична карта амбулаторного хворого № ___" , форму первинної облікової документації № 036/о "Журнал реєстрації листків непрацездатності", а також перелік інших форм.

Однак, скаржник не надав відповідного документа встановленої законодавством форми, який б підтверджував факт дійсної неможливості внаслідок хвороби звернутися до суду зі скаргою у визначений законом строк, а тому суд не вбачає об`єктивно непереборних обставин, які б не залежили від волевиявлення скаржника.

Крім того, скаржник не позбавлений можливості реалізації свого права на отримання правової допомоги на професійній основі, в тому числі і на безоплатній основі, в результаті б якої, мав можливість отримати представництво своїх інтресів в суді, однак відповідного волевиявлення не вчинив, що як наслідок, суд вбачає розпорядження скаржником на власний розсуд правами та процесуальними обов`язками, що є результатом настання відповідних процесуальних наслідків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Виходячи з того, що матеріали скарги не містять доказового підтвердження поважності причин неможливості вчинити певні процесуальні дії у визначений законом строк, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення скаржнику строку для подачі скарги на дії державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 126, 127, 260, 261, 449, 353-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києва ЦМУ МЮ (м.Київ) Загорського Юрія Юрійовича, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА