УХВАЛА

23 липня 2024 року

м. Київ

справа № 127/12891/20

провадження № 61-9587св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М.,

Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради,

розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Карпенко С. О. , Ігнатенка В. М., ОСОБА_3 від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради, про надання права на звернення до уповноваженого органу містобудування та архітектури без згоди співвласника домоволодіння за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області

від 1 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Венгрин О. О., та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 вересня 2022 року, прийняту колегією у складі суддів: Ковальчука О. В., Сала Т. Б., Якименко М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради, про надання права на звернення до уповноваженого органу містобудування та архітектури без згоди співвласника домоволодіння.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 1 червня 2022 року позов задоволено. Надано ОСОБА_1 право на звернення до Департамента архітектури та містобудування Вінницької міської ради без згоди співвласника домоволодіння на АДРЕСА_1 ОСОБА_2 щодо отримання будівельного паспорту.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 13 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв адвокат Путілін Є. В., залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 1 червня 2022 року - без змін.

У жовтні 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Путілін Є. В.подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 1 червня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 вересня 2022 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 6 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

4 липня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід суддів Карпенко С. О., Ігнатенка В. М. та ОСОБА_3 від участі у розгляді даної справи.

Заява обґрунтована тим, що у березні 2024 року вона зверталася до Верховного Суду із заявою, в якій просила невідкладно розглянути касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 1 червня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 13 вересня 2022 року, проте на час звернення із заявою про відвід зазначена касаційна скарга не розглянута. На думку заявника, зазначені обставини викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності колегії суддів, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України є підставою для відводу суддів.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 липня 2024 року в зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_3 справу призначено судді-доповідачу

Карпенко С. О., судді, які входять до складу колегії: Ігнатенко В. М., Сердюк В. В.

Дослідивши викладені доводи заяви про відвід, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частин першої, другої статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддяє незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України та статтею 17 Закону

України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначає Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ),

найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1989 року у справі «Хаушильд проти Данії», заява № 11/1987/134/188).

Згідно з Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради Організації Об`єднаних Націй від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим постановлення об`єктивного рішення у справі або у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Стаття 6 Конвенції вимагає, що суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», заява № 33958/96).

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ для визначення неупередженості суду належить виходити не тільки з суб`єктивного критерію, але й з об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення ЄСПЛ від 7 серпня 1996 року у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії»).

У своєму рішенні у справі «Газета «Україна-центр» проти України» (рішення від 15 жовтня 2010 року, заява № 16695/04) ЄСПЛ наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1

статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, допоки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію необхідно визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться». На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість.

Також у рішенні ЄСПЛ від 9 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Отже аналіз практики ЄСПЛ свідчить, що підставами для відводу судді (колегії суддів) є існування суб`єктивного або об`єктивного критеріїв.

ЦПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, проте зазначає, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом цієї чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень у інших справах.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи. Якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Оцінюючи, чи наявні підстави для відводу за суб`єктивним критерієм, Верховний Суд вказує про відсутність будь-яких підстав вважати, що судді Карпенко С. О. та Ігнатенко В. М. , які входять до складу колегії, мають і виявляють особисту упередженість під час розгляду цієї справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Доказів протилежного заявником не надано й касаційним судом не встановлено.

Доводи заяви не містять посилання на обставини, які б давали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість суддів Верховного Суду Карпенко С. О. та Ігнатенка В. М. Тривалий, на думку заявника, розгляд касаційної скарги у даній справі не може слугувати підставою для відводу суддів і вказувати на їх необ`єктивність та упередженість.

Водночас, Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід суддів Верховного Суду Карпенко С. О. та Ігнатенка В. М., відповідно

до частини третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід суддів підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Разом з тим, колегія суддів залишає без розгляду заяву ОСОБА_1 в частині відводу від участі у розгляді даної справи судді Верховного Суду

ОСОБА_3, звільненого у відставку рішенням Вищої ради правосуддя

від 22 серпня 2023 року у справі № 835/0/15-23.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного

Суду в ухвалі від 13 грудня 2021 року у справі № 357/8104/19

(провадження № 61-399сво21) зазначила про неможливість відводу від розгляду справи судді, який звільнений і не входить до складу колегії суддів.

Керуючись статтями 33, 36, 40, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Карпенко С. О., Ігнатенка В. М. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради, про надання права на звернення до уповноваженого органу містобудування та архітектури без згоди співвласника домоволодіння за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області

від 1 червня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 13 вересня 2022 року, визнати необґрунтованою.

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Карпенко С. О., Ігнатенка В. М. від участі у розгляді справи № 127/12891/20 передати для вирішення іншому судді у порядку, передбаченому частиною першою

статті 33 ЦПК України.

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_3

від участі у розгляді справи № 127/12891/20 залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. М. Ігнатенко В. В. Сердюк