Справа № 346/2840/24
Провадження № 2/346/1375/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Третьякової І.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Дутчак Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

27 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2015 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначає, що з чоловіком вони, як подружжя не проживають, відносини, притаманні подружжю, між собою не підтримують. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне проживання та примирення сім`ї позивач вважає неможливим. Оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам ОСОБА_1 , остання просила розірвати його та залишити проживати з нею меншу доньку ОСОБА_4 , а старшу - ОСОБА_3 залишити проживати з відповідачем.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася. 25.06.2024 року від позивача надійшла заява, в якій вона просила справу розглядати за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позові.

Відповідач у судове засідання також не з`явився. 25.06.2024р. подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо розірвання шлюбу та залишення проживати разом з ним старшої доньки. Справу просив розглядати за його відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного.

Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 судом встановлено, що 17 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 455.

Сторони є батьками малолітніх доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 02 червня 2016 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 05 листопада 2021 року.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу.

Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони на теперішній час не підтримують шлюбних відносин, не пов`язані спільним побутом та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. На час розгляду справи майнові вимоги будь кого з сторін суду не пред`явлені.

Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачем неможливе.

Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, подальше його збереження суперечить їхнім інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим є неможливим.За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Відповідно до частини 1, 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Пунктами 4, 14 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. У випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

В постанові від 15.01.2020р. по справі № 200/952/18 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Згідно долученого акта про встановлення факту проживання від 02.07.2024 року №164 складеного комісією Турківського старостинського округу в складі: старости Турківського старостинського округу Л.Д. Кобацького, депутата П`ядицької сільської ради І.У. Тепчук вбачається, що ОСОБА_2 та його малолітня дочка ОСОБА_3 проживають в АДРЕСА_1 . Інші особи не проживають.

Також за заявою позивача від 12.07.2024р. до матеріалів справи був долучений акт про встановлення факту проживання громадянина №1 від 10.07.2024р., складеного головою ОСББ «Лесі Українки 32А» Венцом Олегом Іллічом в присутності сусідів-свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з якого слідує, що ОСОБА_1 та її малолітня донька ОСОБА_4 проживають разом в АДРЕСА_2 . Інші особи за вказаною адресою не проживають.

В ході розгляду даної справи, судом не було встановлено наявність спору щодо того з ким із сторін будуть проживати спільні малолітні діти. Сторони погодили між собою місце проживання дітей відповідно до того порядку, який склався між ними на теперішній час, а саме проживання старшої доньки разом з батьком, а меншої разом з матір`ю.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини щодо фактичного проживання малолітніх дітей та згоду сторін, суд вважає за можливе залишити малолітню ОСОБА_3 проживати разом з батьком ОСОБА_2 , а малолітню ОСОБА_4 залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113, 160, 161 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 274, 354-355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований 17 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 455- розірвати.

Малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 залишити проживати разом з батьком ОСОБА_2 .

Малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 залишити проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25 липня 2024 року.

Суддя: Третьякова І. В.