Справа № 346/2938/22
Провадження № 22-ц/4808/862/24
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Девляшевського В. А.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар: Петрів Д. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Гресько Василь Васильович на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2024 року в складі судді Третьякової І. В., ухвалене в місті Коломия Івано-Франківської області, повний текст якого складено 08 квітня 2024 року, в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на нерухоме та рухоме майно, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Антонюк Оксана Василівна,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року позивачка ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Пацалова Т. В. звернулась до суду із вищевказаною заявоюпро встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбувизнання права власності на нерухоме та рухоме майно, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації.

Заяву обґрунтовано тим, що в 1995 році ОСОБА_2 познайомилася з ОСОБА_3 і з того часу вони стали проживати з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, будували та реалізовували спільні сімейні плани. Питання реєстрації шлюбу в органах РАЦС не виникало, оскільки такої потреби не було. Сім`я проживала в буд. АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 на праві приватної власності. Поступово будинок, в якому вони проживали, став потребувати капітального ремонту, на який були потрібні значні грошові кошти. ОСОБА_3 був учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з чим постійно хворів, був інвалідом ІІ групи, майже не працював, а єдиним джерелом його доходу була пенсія. В зв`язку з цим, позивач була змушена поїхати до Італії на заробітки, а чоловік залишився на господарстві. Протягом 2003-2018рр. ОСОБА_2 працювала за кордоном та надсилала ОСОБА_3 кошти для ремонту будинку. В будинку подружжя зробили новий капітальний ремонт. В 2009 році за спільні кошти був придбаний автомобіль марки «Mercedes Benz» моделі «Sprinter», право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_3 . Після того, як сім`я покращила житлові умови та забезпечила собі всі необхідні для комфортного проживання блага, позивач припинила працювати за кордоном. Разом з ОСОБА_3 вони продовжили мешкати у спірному будинку та вести спільне господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік раптово помер і позивач сама займалася організацією його поховання. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до складу якої увійшов будинок та земельна ділянка на якій він розміщений, а також автомобіль «Mercedes Benz» та грошові кошти на рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк». Оскільки чоловік помер в досить молодому віці і заповіту не складав, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Антонюк О.В. з заявою про прийняття спадщини за законом. В нотаріальній конторі їй було роз`яснено необхідність звернення до суду щодо встановлення факту її проживання з спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до відкриття спадщини, оскільки дані обставини нотаріусом самостійно встановлені бути не можуть. Окрім позивачки, із заявою про прийняття спадщини звернувся і брат покійного ОСОБА_1 . Прийняття спадщини відповідачем здивувало ОСОБА_2 , оскільки йому відомо, що все спадкове майно було набуто за час спільного проживання спадкодавця з позивачем, а особисто ОСОБА_1 не має жодного відношення до того майна, яке подружжя придбало сумісними зусиллями. В зв`язку з тим, що права позивача на частку майна, яке входить до спадкової маси можуть бути порушені відповідачем внаслідок оформлення всієї спадщини на себе, ОСОБА_2 звернулася до суду за їх захистом.

14 серпня 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Пацалова Т.В. подала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просила: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період часу з 01 січня 2004 року по 20 грудня 2020 року; визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,1706 га., яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Рунгури, кадастровий номер: :01:003:0121, видане приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О. В. 16 липня 2022 року за реєстровим № 1584 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 та припинити право власності на вищенаведену земельну ділянку; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на транспортний засіб марки «Mercedes Benz» моделі «Sprinter», видане приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О. В. 16 липня 2022 року на ім`я ОСОБА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться у АТ КБ «Приватбанк», залишок по якому складає 29 006,36 грн. згідно умов договору № SAMDNWFC4, укладеного на ім`я померлого ОСОБА_3 , видане приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О. В. 15 липня 2022 року за реєстровим № 1574 на ім`я ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину:

- житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки, площею 0,1706 га., яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Рунгури, кадастровий номер земельної ділянки: :01:003:0121, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами;

- автомобілю марки «Mercedes Benz» моделі «Sprinter» рік випуску 2005р., колір білий, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- грошових вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходились у АТ КБ «Приват банк» на рахунку № НОМЕР_3 , залишок по якому складає 29006,36 грн. згідно умов договору № SAMDNWFC4, укладеного на ім.я померлого ОСОБА_3 .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 14 503,18 грн. в рахунок компенсації 1/2 частини грошових коштів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходились у АТ КБ «Приват Банк» на рахунку НОМЕР_3 , залишок по якому складав 29 006,36 грн., згідно умов договору № SAMDNWFC4, укладеного на ім`я померлого ОСОБА_3 .

Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, витрати на правову допомогу, витрати за виконання звіту про оцінку майна, витрати на проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2022 року вжито заходи забезпечення позову у виді заборони приватному нотаріусу Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О. В. вчиняти дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року у справі призначено судову оціночно-будівельну та будівельно-технічну експертизи.

Ухвалою суду від 14 серпня 2023 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_4 про забезпечення доказів. Забезпечено докази у спосіб проведення допиту в підготовчому засіданні свідка ОСОБА_5 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що було видано приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. 16 липня 2022 року за реєстровим № 1584 на ім`я ОСОБА_1 , на земельну ділянку, площею 0,1706 га., яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Рунгури, кадастровий номер: :01:003:0121, визначивши, що спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із частки земельної ділянки, площею 0,1706 га., яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Рунгури, кадастровий номер: :01:003:0121.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що було видано приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. 16 липня 2022 року за реєстровим № 1584 на ім`я ОСОБА_1 , на транспортний засіб марки «Mercedes Benz» моделі «Sprinter», визначивши, що спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із частки транспортного засобу марки «Mercedes Benz» моделі «Sprinter».

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О. В. 15 липня 2022 року за реєстровим № 1574 на ім`я ОСОБА_1 , на грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться у АТ КБ «Приват банк», що знаходяться на рахунку № НОМЕР_3 , залишок по якому складає 29 006,36 грн. згідно умов договору № SAMDNWFC4, укладеного на ім`я померлого ОСОБА_3 , визначивши, що спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із частки грошового вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться у АТ КБ «Приват банк», що знаходяться на рахунку № НОМЕР_3 , залишок по якому складає 29 006,36 грн. згідно умов договору № SAMDNWFC4, укладеного на ім`я померлого ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину наступного нерухомого та рухомого майна:

- житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки, площею 0,1706 га., яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Рунгури, кадастровий номер земельної ділянки: :01:003:0121, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами;

- автомобілю марки «Mercedes Benz» моделі «Sprinter» рік випуску 2005р., колір білий, номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- грошових вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходились у АТ КБ «Приват банк» на рахунку № НОМЕР_3 , залишок по якому складає 29 006,36 грн. згідно умов договору № SAMDNWFC4, укладеного на ім`я померлого ОСОБА_3 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 14 503,18 грн. в рахунок компенсації частки грошових коштів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходились у АТ КБ «Приват Банк» на рахунку НОМЕР_3 , залишок по якому складає 29 006,36 грн., згідно умов договору № SAMDNWFC4, укладеного на ім`я померлого ОСОБА_3 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати: 11 000 грн. за проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи; 3 000 грн. витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (за замовлення Звітів про оцінку майна) та 15 000 витрати на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Гресько В. В., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що з повідомленої свідками інформації, можна дійти до висновку, що підтвердження факту тривалого перебування позивачки в домогосподарстві покійного ОСОБА_3 в селі Рунгури, а також про близькі між ними стосунки. Однак, жоден із свідків не був безпосереднім очевидцем факту формування між цими особами спільного сімейного бюджету та несення кожним із них витрат в спільних інтересах. Жоден із свідків не повідомив суду обставини щодо передачі конкретно визначених грошових коштів ОСОБА_3 від позивачки.

Необґрунтованим є також висновок суду про те, що відповідач не довів того, що відносини позивачки та ОСОБА_3 не мали ознак сім`ї. Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем разом із відзивом до суду було надано копію облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2022 роки щодо домогосподарства в АДРЕСА_1 . Даною обліковою карткою підтверджується, що позивачка не була членом вказаного домогосподарства. До того ж, паспортом громадянина України ОСОБА_2 підтверджується, що починаючи з 05 вересня 1986 року і по день звернення до суду її зареєстрованим місцем проживання є село Вербівці, що є відмінним від місця проживання померлого брата апелянта.

Отже, суд всупереч норм матеріального права, за відсутності належних та допустимих доказів ведення позивачкою із ОСОБА_3 спільного бюджету, несення нею витрат в інтересах сім`ї (в тому числі й на утримання житла), переказу коштів, наявності взаємних прав та обов`язків дійшов необґрунтованого висновку про доведення факту їхнього спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки в період з 01 січня 2004 року по 20 грудня 2020 року.

Що стосується визнання судом за позивачкою права власності на частину житлового будинку та господарських споруд. Зазначає, що матеріали справи не містять, будь-яких платіжних документів на переказ коштів, які б підтверджували факт переказу грошей позивачкою ОСОБА_3 , саме з метою проведення ремонту. Отже, обставина грошової участі позивачки у ремонті спірного будинку не була доведена належним чином. Однак, суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права вважав цю обставину доведену.

Окрім того, вважає, що капітальний ремонт, який був проведений з 27 квітня 2005 року є самочинним будівництвом. Оскільки здійснений без необхідних дозвільних документів та затвердженого проекту або будівельного паспорта. Таким чином, приходить до висновку, що спірний будинок разом із господарськими будівлями не може бути об`єктом спільної сумісної власності та підлягати поділу.

Також зазначає, що у суду були відсутні підстави визнавати за позивачкою будь-яку частку права власності на спірну земельну ділянку, оскільки ця ділянка набута ОСОБА_3 внаслідок приватизації, що само по собі виключає цю земельну ділянку із об`єктів спільної сумісної власності.

Стосовно визнання судом права власності на частку автомобіля марки «Mercedes Benz» моделі «Sprinter», вважає, що така вимога не підлягала до задоволення, оскільки свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що спірний автомобіль було придбано за спільні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як двох братів, однак, право власності на себе зареєстрував саме ОСОБА_6 . Даний автомобіль придбавався ними для ведення спільної підприємницької діяльності.

З приводу визнання за позивачкою права на частку грошових коштів, які знаходилися на рахунку, відкритому у відділенні АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я померлого, та вимоги визнавати судом недійсними свідоцтва про право на спадщину, то дані вимоги так само не підлягали до задоволення, адже матеріалами справи не підтверджується факт спільного проживання позивачки із братом відповідача саме як однієї сім`ї.

Не погоджується також з розподілом судових витрат, адже у разі часткового задоволення позовних вимог витрати відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, суд помилково дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача витрат на проведення оцінки майна, оскільки така вимога не ґрунтується на процесуальному законі. А витрати на виготовлення стороною по справі на власне замовлення звіту про оцінку майна, в силу положень статті 133 ЦПК України не можуть вважатися судовими витратами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Пацалова Т. В. вказує, що суд вирішив процесуальні питання у повній відповідності з чинним цивільно-процесуальним законом, чим не допустив порушень норм процесуального права, внаслідок чого відсутні підстави для скасування рішення суду. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 28 березня 2024 року без змін.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гресько В. В., який просив скаргу задовольнити, пояснення представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Пацалової Т. В., яка просила залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржуване рішення суду в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, що було видано приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О. В. 16 липня 2022 року за реєстровим № 1584 на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку та визнання за ОСОБА_2 права власності на частину цієї земельної ділянки скасувати, позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку задовольнити, а в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на частину земельної ділянки відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Тобто і для фактичного подружжя повинні бути характерними усі ознаки сім`ї, передбачені 3 СК України, а саме: спільне проживання, спільний побут та наявність взаємних прав та обов`язків.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.

Для визначення осіб такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, провадження № 14-130цс19, звернуто увагу на те, що відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно встановити як обсяг спільного нажитого майна і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільного побуту; взаємних прав та обов`язків (статті 3, 74 СК України).

При застосуванні статті 74 СК України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, а також що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю.

Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Оскаржуючи рішення суду, відповідач посилався на те, що позивачкою не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження факту придбання спірного майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Проте з такими доводами погодитися не можна.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Так, судом першої інстанції враховані показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які підтвердили, що позивачка із ОСОБА_3 з 1995 року проживали однією сім`єю як чоловік та дружина у с. Рунгури, проводили ремонт будинку, вели спільне господарство та на спільні кошти придбали спірний автомобіль. Позивачка їздила на заробітки до Італії та зароблені кошти надсилала ОСОБА_3 .

Показання свідків також підтверджуються актом обстеження матеріально-побутових і сімейних обставин № 4 від 04 липня 2022 року з якого вбачається, що позивачка з 1995 року проживала із цивільним чоловіком ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 35).

Також судом взято до уваги, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька Лілія, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Посилання представника відповідача на те, що ця обставина не мала враховуватися судом, оскільки сталася до 01 січня 2004 року, є безпідставними. Так, дійсно, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу можливе лише з 01 січня 2004 року, між тим фактичні обставини, які виникли до цієї дати мають і повинні враховуватись судом для з`ясування тривалості та характеру відносин чоловіка та жінки, які проживають без реєстрації шлюбу для з`ясування питання чи є ці стосунки усталеними та притаманними подружжю.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач належних та допустимих доказів не проживання позивачки однією сім`єю із ОСОБА_3 та придбання ними спірного майна не за сумісні кошти, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суду не надав.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_5 , оскільки вони спростовуються показаннями інших свідків та письмовими матеріалами справи.

Фактичними обставинами справи, встановленими судом першої інстанції, на підставі наданих позивачкою доказів у їх сукупності (показання свідків, фотокартки, копії акту № 4 від 04 липня 2022 року в частині інформації щодо спільного проживання позивачки із померлим ОСОБА_3 , інші письмові докази), підтверджено факт спільного проживання позивачки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , придбання спірного автомобілю та проведення капітального ремонту в спірному будинку.

Доводи апелянта щодо недоведеності факту спільного проживання з 01.01.2004 року, ремонту жилого будинку за рахунок спільних сумісних коштів подружжя та придбання автомобілю, викладені в апеляційній скарзі, є аналогічними запереченням, висловленим в ході розгляду справи в суді першої інстанції, були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Відповідно до ст. 1 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16 травня 2011 року № 45 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 червня 2011 року за № 651/19389, будівництво представляє собою нове будівництво, реконструкцію, технічне переоснащення, реставрацію та капітальний ремонт об`єктів будівництва.

Згідно листа Державного комітету України з будівництва та архітектури «Щодо віднесення ремонтно-будівельних робіт до капітального та поточного ремонтів від 30 квітня 2003 року № 7/7-401, капітальний ремонт будівлі це комплекс ремонтно-будівельних, робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель в зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращання планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об`єкта. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин (за умови їх автономності). Поточний ремонт це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання. Якщо будівля в цілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може враховувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що відносяться до капітального ремонту (крім робіт, які передбачають заміну та модернізацію конструктивних елементів будівлі). Поточний ремонт повинен провадитись з періодичністю, що забезпечує ефективну експлуатацію будівлі або об`єкта з моменту завершення його будівництва (капітального ремонту) до моменту постановки на черговий капітальний ремонт (реконструкцію).

В ДБН В.3.2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» було зазначено, що реконструкція житлового будинку перебудова житлового будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості житлових квартир, загальної і житлової площі тощо у зв`язку зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту.

Судом також встановлено, що під час виконання ремонту спірного будинку внаслідок якого суттєво збільшилася його вартість, були виконані ремонтні роботи, які жодним чином не змінили площу приміщень будинку, їх конструкцію та функціональне призначення. Зазначені роботи були направлені лише на підтримання експлуатаційних якостей приміщення, без мети зміни конструктивних елементів споруди, та можуть бути кваліфіковані як поточний ремонт.

Таким чином, оскільки в результаті ремонту не змінилася площа та розміри будинку, не відбувалося втручання у його конструктивні елементи та не змінилося його функціональне призначення, не можна вважати що було створено новий об`єкт який є самочинним будівництвом. Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині також є безпідставними.

Між тим не можна погодитися із рішенням суду в частині визнання за позивачкою права власності на частину спірної земельної ділянки та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на цю земельну ділянку.

Як вбачається з матеріалів справи, спірну земельну ділянку площею 0,2306 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку ОСОБА_3 набув у власність на підставі рішення Рунгурської сільської ради від 13 грудня 2004 року (том 1 а.с. 61). Ця земельна ділянка у 2016 році була поділена на дві, яким присвоєні кадастрові номери :01:003:0121 та :01:003:0122, цільове призначення земельних ділянок не змінювалося.

Також судом встановлено, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0122 було зареєстровано 25 липня 2017 року за ОСОБА_15 на підставі договору дарування.

Позовні вимоги про визнання права власності на частину належної на праві власності померлому ОСОБА_3 земельної ділянки позивачка мотивувала набуттям нею права власності на частину житлового будинку, що знаходиться на цій земельній ділянці. Вважала, що право власності на земельну ділянку до неї перейшло на підставі статей 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ремонтні роботи в будинку проводились в період фактичного шлюбу позивачки із ОСОБА_3 , а отже вони тривали до смерті останнього. Таким чином спірні правовідносини між сторонами з приводу поділу будинку та земельної ділянки під ним виникли після смерті ОСОБА_3 , тобто з 24 грудня 2020 року (том 1 а.с. 25).

Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (24 грудня 2020 року), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

При відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статі 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди) і особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оспоренні права на земельну ділянку під таким будинком і спорудою після їх набуття.

Крім того, спірна земельна ділянка була набута померлим у власність в порядку приватизації в грудні 2004 року, а тому згідно з положеннями пункту 5 частини першої статті 57 СК України є його особистою приватною власністю, унаслідок чого не підлягає поділу між подружжям.

З підстав визнання права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, позивачка до суду не зверталася.

Апеляційний суд вважає, що оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів в підтвердження розміру земельної ділянки, призначеної для розміщення і обслуговування будинку, який є нормативно визначеним у місцевості, де він знаходиться, а також розміру частини земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування будинку, як використовуватиметься позивачкою відповідно земельна ділянка під її частиною будинку, яка саме її частина та для якої мети, позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на частину спірної земельної ділянки задоволенню не підлягають, а свідоцтво про право на спадщину за законом на цю земельну ділянку, видане відповідачу, необхідно скасувати повністю, оскільки при видачі цього свідоцтва зазначені обставини не враховані.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат - Гресько Василь Васильович задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2024 року в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, що було видано приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О. В. 16 липня 2022 року за реєстровим № 1584 на ім`я ОСОБА_1 , на земельну ділянку, площею 0,1706 га., яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Рунгури, кадастровий номер: :01:003:0121, та визнання за ОСОБА_2 права власності на частину земельної ділянки, площею 0,1706 га., яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Рунгури, кадастровий номер земельної ділянки: :01:003:0121, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, що було видано приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О. В. 16 липня 2022 року за реєстровим № 1584 на ім`я ОСОБА_1 , на земельну ділянку, площею 0,1706 га., яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Рунгури, кадастровий номер: :01:003:0121 задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що було видано приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О. В. 16 липня 2022 року за реєстровим № 1584 на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,1706 га., яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Рунгури, кадастровий номер: :01:003:0121.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину земельної ділянки, площею 0,1706 га., яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Рунгури, кадастровий номер земельної ділянки: :01:003:0121, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 липня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева