Справа № 298/1202/24
Номер провадження 2/298/164/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі

Головуючого судді Тарасевича П.П.,

при секретарі судового засідання Келешовчак І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Каналош Марини Василівни до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

В позові йдеться про те, що12 березня 2016 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин та ведення спільного господарства. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідачка почала нехтувати сімейними цінностями, між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко є дитина, що також тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй та йому душевні страждання.

Відповідачка не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у сім`ї, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ним та сином на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідачка неодноразово залишала сім`ю, переїжджаючи проживати до своїх батьків. Він переконався, що вони мають різні характери, протилежні погляди на сімейне життя. На підставі такого відношення до нього, він втратив до відповідачки почуття любові та поваги, які були у нього під час укладення шлюбу.

Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх відносин, а способи примирення між ними не приносять жодних результатів. Тому, це лише погіршить їхні відносин з відповідачкою та продовжить їх перебіг в часі.

Вони не проживають разом вже більше шести місяців, відповідачка остаточно переїхала жити до своїх батьків, спільне господарство не ведеться. Збереження їхнього шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, оскільки він не має наміру бути в зареєстрованому шлюбі з жінкою, з якою він не бажає сумісно проживати у подальшому.

Зважаючи на зазначені обставини, позивач просить розірвати шлюб між ними одночасно, просив суд залишити неповнолітнього сина проживати з ним.

Розглянувши подані позивача документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та за наявними у справі матеріалами (ч.5 ст.279 ЦПК України).

Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Позивача в судове засідання не з`явився, однак подав в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив такі задовольнити, з підстав викладених у позові.

Відповідачка також в судове засідання не з`явилась, подала заяву про визнання позову та розгляду справи без її участі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

По справі встановлено, що 12 березня 2016 року виконкомом Стужицької сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 02. Дана обставина стверджується виданим свідоцтвом про шлюб від 12 березня 2016 року серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18 серпня року серії НОМЕР_2 , який є неповнолітнім.

Судом встановлено, що сторони проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка проти позову не заперечує, визнавши позовні вимоги.

За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим.

Згідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.ст. 81 ч.1, 82 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

В силу положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи наведені у позові обставини, які не заперечувалися відповідачем, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін. Отже, позов підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб розірванню.

Вирішуючи заяву позивача про залишення після розірвання шлюбу сина на подальше проживання із батьком, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати неповнолітня дитина, суд може вирішити питання про залишення проживання дітей з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року.

Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами.

Більш того, відповідачка подала до суду заяву, в якій не заперечувала проти залишення сина після розірвання шлюбу разом з позивачем.

У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу дитину слід залишити із позивачем, з яким вона на даний час фактично проживає. Таким чином, суд вважає, що звернення позивача з такою вимогою одночасно з позовом про розірвання шлюбу не суперечить законодавству, а відтак підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст.142 ЦПК України).

Враховуючи визнання позову відповідачем та те, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., 50% сплаченого позивачем судового збору, що становить 605,60 грн. слід повернути позивачу безпосередньо із бюджету. Інші 50% сплаченого судового збору слід віднести за рахунок позивача, зважаючи на його клопотання заявлене у позовній заяві.

Керуючись ст.ст. 2-5,10,12,13,19,76-82,133,263-265 ЦПК України, ст.ст. 112,160 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений 12 березня 2016 року виконкомом Стужицької сільської ради Великоберезнянського району Закарпатські області (актовий запис № 02) між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу залишити проживати разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 % сплаченого судового збору згідно квитанції до платіжної інструкції № від 21 червня 2024 року, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів після його проголошення апеляційної скарги (сторонами, які не були при цьому присутні в той же строк, з дня отримання ними копії цього рішення) і набере законної сили після закінчення вищезазначеного строку, якщо не буде оскаржене, а в разі оскарження після апеляційного розгляду справи, якщо не буде скасоване.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Представника позивача: адвокат Каналош Марина Василівна, адреса для листування: с. Жорнава, 96 Ужгородський район Закарпатська область, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № 21/3176 від 12 вересня 2023 року, виданого Радою адвокатів Закарпатської області;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 (паспорт серії НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 );

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Головуючий Тарасевич П.П.