УХВАЛА

29 травня 2024 року

м. Київ

справа № 695/401/21

провадження № 61-19772св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Олійник А. С.,

Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -

Корсунь-Шевченківська державна нотаріальна контора,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду

від 4 листопада 2021 року, прийняту колегією у складі суддів: Бондаренка С. І., Новікова О. М., Сіренка Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Корсунь-Шевченківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту належності заповіту, визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними та встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позову вказувала, що 13 серпня 2004 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Золотоніської державної нотаріальної контори Компанієць О. Г., за яким все своє майно заповіла ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після якої залишилися спадщина, що складається з двох земельних ділянок та житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 .

Вказувала, що про існування заповіту вона дізналася у червні 2020 року коли переглядала речі ОСОБА_3

11 червня 2020 року звернулася до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Кравченка С. В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яку останній посвідчив та направив до Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори.

В січні 2021 року від Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори позивачу прийшло повідомлення про заведення нотаріальною конторою спадкової справи за заявою дочки спадкодавця - ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем першої черги за законом. Також нотаріус повідомив, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини і заповіт ОСОБА_5 складений на ім`я ОСОБА_4 , а згідно з поданими до заяви документами прізвище заявника - « ОСОБА_6 ».

Факт складення заповіту на ім`я позивача підтверджується тим, що в заповіті вказано її ім`я та по-батькові, і лише у написанні прізвища допущено описку в одній літері. Вказує на її необізнаність про існування заповіту та неповідомлення нотаріусом про його існування, що є поважною причиною пропуску строку вступу в спадщину. Також причиною пропуску строку вказує те, що особисто звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини вона не мала можливості, оскільки має двох малолітніх дітей, яких виховує одна, діти часто хворіють та залишити їх на інших осіб вона не могла.

За таких обставин просила:

- встановити, що заповіт від 13 серпня 2004 року, посвідчений державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Компанієць О. Г. і зареєстрований за № 1855, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визнати поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини та встановити ОСОБА_1 додатковий строк - два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_3 .

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 серпня

2021 року, ухваленим у складі судді Ушакової К. М., позов задоволено.

Встановлено, що заповіт від 13 серпня 2004 року, посвідчений державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Компанієць О. Г., зареєстрований в реєстрі за № 1855, складений на користь ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю два місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в заповіті, складеному ОСОБА_3 13 серпня 2004 року, необхідно розуміти замість неправильного прізвища спадкоємця « ОСОБА_6 » правильне « ОСОБА_6 », та вказав, що технічні помилки (описки) у заповіті не впливають на його дійсність, не свідчать про порушення його форми та порядку посвідчення.

Задовольняючи позов в частині визначення додаткового строку для прийняття спадщини, місцевий суд врахував, що:

- пропуск ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини є незначним;

- позивач була необізнана про наявність заповіту, а нотаріус не здійснив повідомлення і виклик спадкоємця за заповітом;

- у неї на утриманні перебувають малолітні діти, одна з яких в період з 4 лютого

2020 року до 15 квітня 2020 року хворіла;

- постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 16 березня 2020 року на території України введено карантин (заборонено з 12 год 18 березня 2020 року до 12 травня 2020 року регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньо обласному і міжобласному сполученні; обмеження прийому громадян нотаріусами);

- 12 січня 2021 року нотаріус направив позивачу відповідь на її заяву про прийняття спадщини від 11 червня 2020 року.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 4 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 серпня 2021 року скасовано в частині вирішення позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 є дочкою визнаної померлою ОСОБА_8 (дочка спадкодавця

ОСОБА_3 ), тому незалежно від наявності заповіту на ім`я позивача, вона мала можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом як спадкоємець першої черги за правом представлення.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що незалежно від обізнаності про існування заповіту позивач могла реалізувати своє волевиявлення на прийняття спадщини після ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги за законом шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса у встановлений строк, проте таку заяву не подала. Обставини, на які посилалася позивач, за висновком апеляційного суду, не є поважними (пов`язаними з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій) причинами пропуску строку для прийняття спадщини.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 12 жовтня 2021 року

у справі № 953/8112/20 (провадження № 61-10272св21) та від 26 жовтня 2021 року у справі № 539/4424/20 (провадження № 61-14149св21), про те, що введення протягом строку для прийняття спадщини жорстких карантинних обмежень, спрямованих на запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), в тому числі припинення транспортного сполучення, у сукупності з обставинами незначної тривалості пропуску строку для прийняття спадщини є підставою для поновлення зазначеного строку.

Заявник вказує про неврахування апеляційним судом висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2021 року у справі № 643/13260/19 (провадження № 61-9552св21) та від 17 березня 2021 року у справі № 308/4272/19 (провадження № 61-17072св20), про те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що при вирішенні питання поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 та від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах

від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18),

від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18),

від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19) та від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18

(провадження № 61-14962св19).

На думку заявника, суд апеляційної інстанції помилково застосував у спірних правовідносинах висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 671/308/20 (провадження № 61-16392св20), оскільки у вказаній справі з позовом звернувся спадкоємець першої черги, а у справі, яка переглядається, ОСОБА_1 є онукою спадкодавця і документи, що підтверджують родинні зв`язки її матері - ОСОБА_8 та спадкодавцем ОСОБА_3 у позивача відсутні.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Ухвалою Верховного Суду від 9 грудня 2021 відкрито касаційне провадження у справі і витребувано її матеріали із суду першої інстанції та ухвалою цього ж суду

від 23 травня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2024 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 686/5757/23 за позовом про визначення строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Постановляючи зазначену ухвалу, колегія суддів вважала за необхідне відступити від загального висновку щодо застосування норм права (частини першої

статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України, частини третьої статті 1272 ЦК України), викладеного у постанові Верховного Суду України від 6 вересня

2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом його конкретизації та визначення, що:

- «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права;

- однак це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини;

- спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;

- тому необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або іншої черги спадкоємців, які набували право на спадкування за законом».

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2024 року

справу № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) прийнято до розгляду.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 , яка за висновком апеляційного суду є одночасно спадкоємцем першої черги за законом та спадкоємцем за заповітом, заявила вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, переданій на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що

у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої

статті 253, статтею 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Корсунь-Шевченківська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності заповіту, визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними та встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 4 листопада 2021 року до закінчення перегляду

в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24).

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття й оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк О. М. Ситнік