ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року

м. Харків

справа № 641/3376/23

провадження № 22-ц/818/2485/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про усунення порушень прав споживачів комунальних послуг, -

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 25 квітня 2024 року, постановлене суддею Губською Я.В.

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, уточнив та просив зобов`язати відповідача провести зарахування однорідних грошових вимог на суму 25704,80 грн. зі списанням вищезазначеної суми з особового рахунку НОМЕР_1 .

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 25 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити; судові витрати стягнути з відповідача. Зазначає, що суд помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для припинення зобов`язання ОСОБА_1 щодо сплати послуг з постачання теплової енергії та гарячої води на підставі ст. 601 ЦК України, зарахуванням однорідних грошових вимог, оскільки за своєю правовою природою зобов`язання є різними та не можуть припинятися шляхом їх зарахування, так як між сторонами існує спір щодо виконання зобов`язань за позивачем, а саме позивач вважає суму боргу за спожиту послугу теплопостачання по квартирі АДРЕСА_1 поза межами строку позовної давності, тобто відносини носять оспорюваний характер, а наявність заперечень про зарахування, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на те, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №108064380 від 18.12.2017 року, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 173 від 18.12.2017 року, посвідченого ПН ХМНО Уваровою А.В.

Згідно квитанції КП «ХТМ» за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, за квітень 2023 року, по особовому рахунку НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 наявна заборгованість в розмірі 70739,30 грн.

З довідки про нарахування та оплату послуг з постачання теплової енергії та гарячої води вбачається, що за адресою: по АДРЕСА_2 станом на квітень 2023 наявна заборгованість в сумі 70739,30 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 31.01.2019 року, рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10.10.2018, залишено без змін. Позов ОСОБА_4 до КП « Харківські теплові мережі» про повернення в натурі безпідставно набутого майна задоволено частково. Зобов`язано КП « Харківські теплові мережі» повернути ОСОБА_4 суму помилково сплачених грошових коштів в розмірі 25 000 ( двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп., шляхом перерахування їх на картковий рахунок ОСОБА_4 № НОМЕР_2 у АТ КБ «ПриватБанк» МФО 305299, код ЄДРПОУ -14360570. Стягнуто з КП «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

01 грудня 2020 року ОСОБА_4 (цедент) та ОСОБА_1 (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги (цесії), відповідно до п. 1 якого цедент відступає цесіонарію, а цесіонарій набуває право вимоги належне цедентові, і стає кредитором за рішенням Комінтерновського районного суду м. Харкова по справі № 641/4441/18-ц від 10 жовтня 2018 року по відношенню до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про стягнення грошових коштів у розмірі 25704,80 грн (а.с. 8-9).

Відповідно до п. 2 вказаного договору цесіонарій набуває право вимагати від боржника належного виконання таких зобов`язань: сплати боржником грошових коштів на загальну суму 25704,80 грн.

До цесіонарія переходить вищезазначене право вимоги цедента в обсязі та на умовах, що існували на момент набуття чинності рішенням суду, зазначеним в ч. 1 цього договору (набуло чинності 31 січня 2019 року). До цесіонарія переходять усі права, які забезпечують виконання зобов`язань боржника (п.п. 3, 7 договору).

Згідно п. 9 зазначеного договору цедент зобов`язаний письмово повідомити божника про відступлення права вимоги протягом 90 календарних днів з дня набуття чинності цим договором.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 29.04.2021 у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Звертаючись до суду із позовом, позивач наголошував, що відбулася заміна стягувача на виконання рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10.10.2018 на ОСОБА_1 , тому просив суд зарахувати ці грошові кошти на його рахунок для погашення комунальних послуг.

За правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї із сторін, згідно з вимогами ст. 601 ЦК України.

Однак, якщо ця угода суперечить вимогам чинного законодавства та інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, то сторона має право звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав з позовом до суду про визнання її недійсною, з урахування ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтею 202ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Отже вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством; за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми), відповідну заяву про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Таким чином, зарахування можливе за наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однією з сторін. Зарахування, проведене за заявою однієї сторони, діє з моменту, коли є у наявності всі умови для зарахування.

Таким чином, важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 викладено правову позицію, відповідно до якої предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівняльних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду, що сума яку позивач просить погасити не є безспірною, оскільки позивач розрахував її поза межами строку позовної давності, тобто відносини носять оспорюваний характер, а наявність заперечень про зарахування, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Зазначене узгоджується з висновками викладеними у справах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах від 24.01.2018 по справі N 908/3039/16, від 05.04.2018 по справі N 910/13205/17, від 25.04.2018 по справі N 910/6781/17, від 25.07.2018 по справі N 916/4933/15, від 22.08.2018 по справі N 910/21652/17, від 11.09.2018 по справі N 910/21648/17, від 11.10.2018 по справі N 910/23246/17 (в даній постанові застосовано термін прозорість вимог), від 13.11.2018 по справі N 914/163/14, від 02.04.2019 по справі N 918/539/18).

Тому відсутні підстави для застосування вимог ст. 601 ЦК України в даних правовідносинах між сторонами.

Проте позивач не позбавлений права вимагати виконання судового рішення, за яким стягнуто з ХТМ грошові кошти на користь ОСОБА_4 , правонаступником якої є він.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384,389 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 25 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина