Справа №745/630/24
Провадження №2/745/218/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2024 року Сосницький районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Данькова О.М., за участі секретаря судового засідання Петрикій І.Ю., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Сосниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сосницької селищної ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно, В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Сосницької селищної ради Чернігівської області, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивує тим, що ОСОБА_1 є володільцем житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідкою старости Східного старостинського округу №16-11/9-45 від 02.02.2024 підтверджується, що згідно з даними погосподарської книги №1, об`єкт погосподарського обліку №01-0093-2, будинок в АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_1 . Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд становить 0,25 га. Копія довідки додається.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, останній збудований до 1990 року.

Згідно висновку про вартість майна, його ринкова вартість становить 68907 грн. (копія додається).

Відповідно до інформаційної довідки об`єкта нерухомого майна, при інвентаризації не виявлено будівництва та перепланувань, які потребують оформлення дозвільних документів. Право власності на зареєстровано. Копія довідки додається.

Будівництво будинку було завершено до набрання чинності Цивільним кодексом в редакції 2003 року. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для врегулювання даного спору слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18.02.2002 за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

Оскільки право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не визнається через відсутність документів, якими воно посвідчувалося, позивач вважає за необхідне захистити його шляхом визнання у суді. Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 всудове засідання подали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, з якої вбачається, що позовні вимоги вони підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача Сосницької селищої ради в судове засідання надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, з якої вбачається визнання позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задовольнити в зв'язку з визнанням відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, в порядку, визначеному ст. 206 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що згідно з даними погосподарської книги №1 об`єкт погосподарського обліку №01-0093-2, будинку в АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_1 , (а.с. 6). Згідно з копією технічного паспорту КП "Зодчий" від 04.04.2024 року житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею приміщень 49,9 кв. метрів, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; споруджений 1918 року, (а.с. 7-10). Із копії інформаційної довідки об`єкту нерухомого майна №26 від 16.05.2024 вбачається, що право власності не зареєстроване, рік забудови до 05.08.1992 року, (а.с. 12). Відповідно до висновку про вартість майна житловий будинок, загальною площею 49,9 кв. метрів, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;станом на 20.05.2024 року має ринкову вартість 68907,00 грн., (а.с.13). Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року, положення ст.ст. 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону. До правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для врегулювання даного спору слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Ст. 100 ЦК УРСР 1963 року визначала, що громадяни могли мати у власності житловий будинок. Норми ЦК УРСР в редакції 1963 року не передбачали обов`язкову державну реєстрацію нерухомого майна.

До введення в дію Закону України "Про власність" та Цивільного кодексу України в редакції 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвалися згідно з діючим на той час законодавством.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, і зареєстроване в Мінюсті 18.02.2002 року за №157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Отже, позивач може захистити свої права тільки шляхом звернення до суду. За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати право власності на майно, а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Керуючись ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 328, 392 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, і зареєстрованим в Мін`юсті 18.02.2002 року за №157/6445, ст. 100 ЦК УРСР 1963 року, та ст.ст. 12, 13, 200, 206, 263-265, 273 ЦПК України, В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 а, місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 . Відповідач: Сосницька селищна рада Чернігівської області, місце знаходження:вул. Грушевського, 15, в смт. Сосниця Чернігівської області, 16100; .

Суддя О.М.Даньков