Справа № 307/2787/24
Провадження № 2-о/307/72/24

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

22 липня 2024 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Стецюк М.Д., ознайомившись з заявою ОСОБА_1 , де заінтересовані особи Берегівська міська рада, ОСОБА_2 про встановлення факту належності заповіту,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 , в інтересах якоїдіє представник адвокат Романюк Ольга Петрівна звернулася до суду з заявою, де заінтересовані особи Берегівська міська рада, ОСОБА_2 про встановлення факту належності заповіту. Просить встановити факт належності заповіту від імені ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений секретарем Бенянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області Куташі М.І. від 16 червня 2015 року, зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № НОМЕР_1 на ім`я онучки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вивчивши матеріали заяви та додані до неї документи, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, за відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За змістом наведеної норми, якщо встановлення юридичного факту пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, цивільно-процесуальним законодавством передбачено розгляд вимоги про встановлення факту у порядку позовного, а не окремого провадження одночасно з вирішенням спору про право, оскільки не встановивши факт, особа позбавлена можливості довести наявність у неї права, за захистом якого вона звернулась до суду.

Таким чином, в порядку позовного провадження можуть встановлюватися юридичні факти лише за умови, що від встановлення їх наявності або відсутності у подальшому залежить можливість вирішення спору про суб`єктивне право. У випадку, якщо встановлення наявності чи відсутності юридичного факту ніяким чином не впливає на захист права, яке визначено як об`єкт захисту, суд не має права встановлювати юридичний факт у порядку позовного провадження.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Зі змісту заяви та доданих до неї документів вбачається, що встановлення факту належності документу, а саме заповіту (волевиявлення) померлої особи, необхідне для отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тобто існує спір про право, який підлягає вирішенню виключно у позовному провадженні.

Крім того, згідно ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2023 року у справі № 297/556/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним відкрито провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вищевикладене та мету встановлення факту належності заповіту, суд вважає, що заява не може бути предметом розгляду в порядку окремого провадження, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 258-260, 315,353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , де заінтересовані особи Берегівська міська рада, ОСОБА_2 про встановлення факту належності заповіту.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 15-денний строк з дня її складання.

Суддя М.Д.Стецюк