Дата документу 13.08.2024 Справа № 335/1577/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/1577/24
Провадження №22-ц/807/1655/24
Головуючий в 1-й інстанції - Мінаєв М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,
секретарКниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Хрипченко Наталії Анатоліївни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складений 17 червня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 56463,03 грн., та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 300000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 послався на те, що відповідач ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 та іншими невстановленими особами у жовтні 2014 року в ході вчинення хуліганських дій заподіяв позивачу тілесні ушкодження легкі та середньої тяжкості, за що був засуджений вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2021 у справі № 335/3804/17 за ч. 4 ст. 296 КК України. Внаслідок вказаних дій відповідача позивачу була завдана матеріальна шкода у виді пошкодження одягу позивача, а також у виді витрат, які позивач в подальшому поніс на лікування від отриманих травм та мінімізації їх шкідливого впливу. Крім того, позивач вважає, що діями ОСОБА_1 йому було завдано моральної шкоди, яку він, з урахуванням характеру правопорушення, глибини й тривалості завданих душевних страждань, часу і зусиль, необхідних для відновлення, здоров`я, перенесеного фізичного болю, оцінює в 300000,00 грн.

РішеннямОрджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2024 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) грошову суму в розмірі 40000,00 грн. (сорок тисяч гривень 00 коп.) в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Хрипченко Наталії Анатоліївни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині задоволених вимог позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідно до фактичних обставин кримінального провадження ОСОБА_2 спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та іншими не встановленими в ході розслідування особами, при цьому позов пред`явлено лише до ОСОБА_1 . Розмір моральної шкоди стягнутий за судовим рішенням є необґрунтованим і не доведеним. Витрати на правничу допомогу не підтверджені належними доказами.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2021 у справі № 335/3804/17 відповідач ОСОБА_1 був засуджений за ч. 4 ст. 296 КК України до трьох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк два роки.

Тим же вироком ОСОБА_3 був засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України до двох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк один рік.

Вироком Запорізького апеляційного суду від 14.02.2023 вказаний вирок суду першої інстанції був скасований в частині покарання, засудженим було призначено покарання без застосування ст. 75 КК України.

Постановою ККС ВС від 24.05.2023 вирок Запорізького апеляційного суду був змінений, засуджені були звільнені від відбування покарання з випробуванням.

Вказаними судовими рішеннями було встановлено таке. 18.10.2014 року, приблизно о 03 годині 34 хвилині, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , та невстановлені в ході досудового розслідування особи, діючи групою осіб, вчинили хуліганські дії відносно потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_5 при наступних обставинах.

18.10.2014 року ОСОБА_3 , маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, діючи групою осіб, разом з ОСОБА_1 о. та невстановленими в ході досудового розслідування особами, перебуваючи в громадському місці, а саме в приміщенні ресторану «Ржевський Project» за адресою: АДРЕСА_3 , спровокували конфлікт з раніше не відомими потерпілими ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , в ході якого нанесли їм удари в різні частини тіла та обличчя.

Так, приблизно о 03 годині 34 хвилин потерпілий ОСОБА_5 , знаходячись біля гардеробу, спілкуючись з чоловіком одягнутим в чорну кепку, чорну футболку та чорні штани та почав розмахувати перед його обличчя руками, відразу вказаний чоловік наніс йому один удар правою рукою в обличчя, від якого ОСОБА_5 встиг ухилитись. В цей час ОСОБА_1 о., який стояв разом з охоронцем біля колони, діючи умисно, з особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі в суспільстві норми спілкування, безпідставно та неочікувано підійшов до ОСОБА_5 та наніс один удар в його обличчя. Потім, ОСОБА_1 о. обійшов колону, підійшов до вікна гардеробу, де в цей час знаходиться потерпілий ОСОБА_5 та наніс йому ще декілька ударів руками по тулубу та голові і відразу відійшов від нього у бік входу до ресторану, охоронець відразу відтягнув ОСОБА_5 до ескалатору.

В цей же час, ОСОБА_3 , знаходячись біля потерпілого ОСОБА_2 , діючи умисно, з особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі в суспільстві норми спілкування, безпідставно та неочікувано почав наносити декілька ударів правою та лівою рукою по його голові, захищаючись від ударів потерпілий ОСОБА_2 зміг відбігти до входу в ресторан. Далі, ОСОБА_3 побачив потерпілого ОСОБА_5 , який знаходився біля ескалатору зігнувшись у позу боксера, підійшов до нього та наніс йому удари правою та лівою рукою по голові та тулубу. Через декілька секунд до потерпілого ОСОБА_5 підбіг чоловік одягнений у чорну кепку, чорну футболку та чорні штани, який почав наносити йому удари по голові та тулубу. Потім, ОСОБА_3 відтягнув від бійки охоронець та залишився біля нього. Потерпілого ОСОБА_5 відвів до входу в ресторан інший охоронець.

Після чого, щоб зупинити протиправні дії ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та не встановлених в ході досудового розслідуванням осіб, ОСОБА_2 дістав зі своєї наплічної сумки травматичний пістолет «ПМ-РФ» калібру 9 мм Р.А. № НОМЕР_3 , зареєстрований на ім`я останнього, який згідно висновку балістичної експертизи № 219/ЗТ, від 07.04.2015 року є короткоствольною вогнепальною зброєю промислового виробництва України без слідів переробки, з метою особистого захисту навів його у сторону нападаючих осіб, тим самим спробував припинити протиправні дії останніх, без його застосування. Після цього, побачивши у одного з невстановлених осіб у руках предмет, схожий на ніж, ОСОБА_2 вирішив, разом з ОСОБА_5 , покинути приміщення ресторану «Ржевський Project», щоб уникнути конфліктної ситуації.

В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_1 , діючи з групою осіб, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, маючи умисел на хуліганські дії направлені відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, наздогнали ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на вул. Правди, неподалік від ресторану «Ржевський Project», та почали наносити удари руками, ногами та предметами, схожими на биту та пістолет по всім частинам тіла останніх. При цьому, ОСОБА_2 з метою попередження здійснив два постріли зі свого травматичного пістолету марки «ПМ-РФ» калібру 9 мм Р.А. № ВІ023053 у гору, щоб зупинити дії останніх, але не домігшись результату, був вимушений здійснити постріли у бік нападаючих на нього осіб.

Проте, ОСОБА_1 , продовжуючи свої злочинні дії, діючи групою осіб, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, на дії ОСОБА_2 , який припиняв їх хуліганські дії, не відреагували, та продовжуючи діяти з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, подолавши опір ОСОБА_2 , який внаслідок нанесених йому ударів, знаходився у безпорадному стані та лежав на землі, продовжив наносити йому удари по голові рукояткою від предмета схожого пістолет, а невстановлені в ході досудового розслідування особи били руками, ногами та предметом, схожим на биту по всім частинам тіла, внаслідок чого ОСОБА_2 втратив свідомість.

Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та невстановлених в ході досудового розслідування осіб, згідно висновку судово-медичної експертизи № 393 від 30.01.2015 року, потерпілому ОСОБА_2 було спричинено закритий перелом середньої фаланги 4 пальця правої кисті, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такі що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також спричинили синець на правій кисті, струс головного мозку, рану на лобі справа, садна в правій тім`яній області, на лобі справа у межі росту волосся, синці на правому плечі, в поперекової області, на правій бічній поверхні грудної клітки, синці та садна в проекції обох колінних суглобів, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Під час розгляду цієї цивільної справи як позивач, так і сторона відповідача не оспорювали фактів, покладених в основу обвинувачення, за яким ОСОБА_1 був визнаний винуватим.

Відтак, суд першої інстанції, беручи до уваги зміст ч. 6 ст. 82 ЦПК України, також вважає ці факти встановленими і такими, що не підлягають окремому доказуванню.

Відповідно до Виписки з історії хвороби № 17360, позивач ОСОБА_2 з 18.10.2014 по 01.11.2014 перебував на стаціонарному лікуванні у Міській клінічній лікарні екстреної та швидкої допомоги м. Запоріжжя з діагнозом «струс головного мозку, забійна рана м`яких тканей голови, перелом серединної фаланги 4-го пальця правої кисті, забій м`яких тканей поперекової області, забій м`яких тканин верхніх та нижніх кінцівок». Для лікування ОСОБА_2 призначались анальгін, димедрол, пентоксифілін, цефазолін, пірацетам. Права кисть була зафіксована гіпсовою лангетою. В результаті лікування стан покращився, нервова симптоматика була в нормі, рана зажила первинним натягуванням. Було рекомендовано нагляд у невропатолога, травматолога.

Відповідно до відомостей Медичної картки амбулаторного хворого, заведеної у 2011 році у КУЦП № 1 на ім`я позивача, в період після жовтня 2014 року, позивач неодноразово звертався за медичною допомогою із скаргами на головний біль, порушення сну, болі у поперековій області, погіршення зору тощо. Так, 14.04.2015 у позивача було діагностовано посттравматичну вегето-судинну дистонію, 22.09.2015 - вегето-судинну дистонію можливо посттравматичного генезу, 25.04.2016 - констатовано наслідки пережитої травми у виді головного болю та порушення сну, 14.04.2017 та 28.07.2017 - посттравматична енцефалопатія, 30.08.2018 - вертеброгенна цервікалгія, 17.04.2018 та 18.06.2018 і в подальшому - ДЕП І-ІІ (посттравматичного генезу), зниження когнітивних функцій, тощо.

У січні 2015 року у позивача було діагностовано міопію (захворювання органів зору) слабкого ступеня.

Також з наданих позивачем документів випливає, що у квітні 2017 року, квітні 2018 року та у грудні 2019 року придбавав путівки до санаторію «Либідь» у м. Трускавець.

На підтвердження витрат, пов`язаних з лікуванням у вказаний період, позивач надав в копіях такі документи: квитанції про оплату трьох путівок на загальну суму 6600,00 грн.; проїзні квитки до м. Трускавець і зворотному напрямку на загальну суму 2088,57 грн. (не враховуючи одного, копію якого неможливо прочитати); довідку про проходження МРТ головного мозку на суму 1100,00 грн. і квитанцію про оплату вказаної суми; копії чеків, виданих ТОВ «Багатопрофльна клініка Святого Миколая», про те, що позивачу в період лютого - травня 2021 року були надані медичні послуги невропатолога та мануального терапевта на загальну суму 1700,00 грн., які позивачем були повністю сплачені (копії окремих фіскальних чеків також надано); товарний чек № 510642 від 25.05.2021 про придбання неогабіну на суму 94,18 грн.; товарні чеки № 0256 від 16.08.2014 і № 0087 від 23.07.2014 про придбання куртки «Covinic», світеру «Lagod» та джинсів «Star king denim jeans» на загальну суму 7600,00 грн.; фіскальні чеки про придбання бензину А-92 у жовтні 2021 року на суму 321,44 грн; фіскальні чеки про придбання у жовтні 2021 року назального спрею на суму 366,05 грн, поштових марок на суму 42,50 грн., окремих ліків та медикаментів (спраклін, септолете, піпетка медична, вітамін А, фурацилін тощо) на суму 1672,71 грн.; фіскальні чеки про придбання ліків у 2018-2021 роках (темпалгін, нейротропін, екстракт водяного перцю, екстракт валеріани, триттико, ципрофарм, бромгесін, гідрокортізон, мукалітн форте, спазмалгон, шприци, вата тощо) на суму 1746,13 грн.; фіскальні чеки про придбанні ліків у грудні 2011 року на суму 31,19 грн.; фіскальний чек про оплату діагностики у ТОВ «Візус» на суму 200,00 грн.; фіскальний чек про сплату благодійного внеску на суму 50,00 грн.

Крім того, позивачем надані документи на підтвердження витрат на лікування безпосередньо після отримання травми, у жовтні - листопаді 2014 року, на загальну суму 3179,34 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що лише сума у розмірі 3179,34 грн. може бути розцінена як така, що має безпосереднє відношення до лікування травми, отриманої внаслідок протиправного діяння відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки ці витрати були понесені безпосередньо в період перебування позивача на стаціонарному лікуванні, і узгоджуються з відомостями виписки з історії хвороби за цей період. Стосовно інших документів про витрати, наданих позивачем, суд зауважує, що позивачем не доведено прямого й безпосереднього причинного зв`язку між заподіяними відповідачем тілесними ушкодженнями та вказаними витратами. Однак і доведена позивачем сума у розмірі 3179,34 грн. не може бути стягнута з відповідача ОСОБА_1 , оскільки під час судового розгляду позивач ОСОБА_2 підтвердив, що отримав від ОСОБА_3 відшкодування витрат на лікування у розмірі 26000,00 грн., таким чином обов`язок ОСОБА_1 щодо відшкодування позивачу майнової шкоди припинився, а ОСОБА_3 має право зворотної вимоги до ОСОБА_1 щодо відшкодування відповідної частини сплаченої ним суми. Заявлена позивачем сума компенсації моральної шкоди у розмірі 300000,00 грн. явно не відповідає міркуванням розумності і справедливості. Разом з цим, беручи до уваги характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, про що вказують його пояснення та матеріали справи, характер та локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень на його обличчі та тілі, суд дійшов до висновку, що цим обставинам буде відповідати компенсація у розмірі 40000,00 грн. Заявлений розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим та доведеним, і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважуючи на вимоги апеляційної скарги, рішення переглядається лише в частині вимог позову задоволених судом.

Обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права, а саме стягнення моральної шкоди, передбачений законом, а саме ч.2 п.9 ст.16 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції, керуючись ч.4 ст.23 ЦК України, з урахуванням характеру кримінального правопорушення, отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, наслідків отримання таких ушкоджень, приниження у зв`язку із вчиненням злочину честі і гідності позивача, дійшов вірного висновку, що позивач зазнав моральних страждань, повинен був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що порушило його звичний спосіб життя, з урахуванням вимог розумності та справедливості визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачу в сумі 40000 грн.

Визначаючи такий розмір відшкодування, враховано також як компенсацію моральної шкоди позивача - захист його порушеного права шляхом притягнення відповідача до кримінальної відповідальності та його засудження.

Ухвалюючи рішення у справі в цій частині, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи в частині вирішення питання щодо стягнення моральної шкоди.

Що стосується відшкодування витрат на правничу допомогу у цій справі, то слід зазначити наступне.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання професійної правничої допомоги укладений з адвокатом Майстро Д.М. від 03 лютого 2024 року.

Відповідно до п.4.1 Договору, вартість послуг за даним договором обумовлюється додатковою угодою по кожному окремому випадку надання правничої допомоги.

Таким чином, встановлення вартості послуги з надання правничої допомоги повинна бути підтверджена додатковою угодою, яка не була надана позивачем. Відповідно докази встановлення вартості складання позовної заяви в 3000,00 грн. не надані.

Квитанція до прибуткового касового ордеру №1 про отримання адвокатом Майстро Д.М. 3000,00 грн. за надання послуги по складанню позовної заяви, не може бути прийнята до уваги бо датована 02.02.2024 року, тобто видана за день до укладання договору про надання професійної правничої допомоги.

Враховуючи викладене, понесення позивачем витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі не доведено належними, достовірними та достатніми доказами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення витрат на правничу допомогу з ухвалення нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні таких вимог.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Хрипченко Наталії Анатоліївни задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2024 року у цій справі скасувати в частині вирішення питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу і прийняти в цій частині нову постанову наступного змісту.

У задоволенні вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну справничу допомогу - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 15 серпня 2024 року.

Судді: С. В. Кухар

І. В. Кочеткова

О. З. Поляков