СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-др/759/125/24
ун. № 759/9510/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою про скасування судового наказу № 759/9510/24 від 09 травня 2024 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною заявою про скасування судового наказу та просив поновити строк для подання заяви про скасування судового наказу.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва скасовано судовий наказ наказ № 759/9510/24 (провадження № 2-н/759/363/24) від 09.05.2024 року, виданий Святошинським районним судом м. Києва за заявою ТОВ "Експлуатуюча компанія "Основа комфорт" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги та судового збору.

29.07.2024 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення та стягнення з ТОВ "Експлуатуюча компанія "Основа комфорт" на його користь судового збору у розмірі 121,12 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 2840,00 грн.

01.08.2024 року до суду від представнтика адвоката Божко А.В. надійшло клопотання про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду. При розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник, а не позивач та відповідач,а розгляд цивільної справи №759/9510/24 здійснювався судом у наказному, а не в позовному провадженні.Отже, вищевикладене свідчить про передчасність подання боржником його заяви про стягнення на його користь судових витрат із заявника. Водночас, положення ЦПК України не містять визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат.

Згідно з пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України, однією з основних засадх (принципів) цивільного судочинства є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Стаття 141 ЦПК України регулює відносини щодо розподілу судових витрат, визначених у статті 133 ЦПК України, та оперує такими поняттями: сторони (відповідач, позивач) та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, пункт 6 частини першої статті 264 ЦПК України вказує на обов`язок суду вчинити розподіл судових витрат під час ухвалення рішення.

Метою впровадження принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України)

На відмінну від витрат по сплаті судового збору, розмір якого визначається Законом України «Про судовий збір», розмір витрат на правничу допомогу не є фіксованим, а питання про відшкодування витрат на правничу допомогу відповідно до положень ст. 137 ЦПК Українивирішується з урахуванням умов договору про надання правничої допомоги, а також заперечень іншої сторони щодо наявності підстав та розміру таких витрат. Відтак, при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд має забезпечити реалізацію сторонами дотримання принципу змагальності.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як справа, в якій прийнято оскаржуване рішення, розглянута в порядку наказного провадження.

При розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник (частина друга статті 42 ЦПК України).

Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч.ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 167 ЦПК України розгляд заяв про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника та боржника, що позбавляє останнього можливості подати заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу або клопотання про зменшення таких втрат.

З огляду на викладене відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження, у справах наказного провадження судові витрати не відшкодовуються.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 607/1219/18, про те, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження.

Отже, зважаючи на вищевикладене у задоволенні заяаи ОСОБА_1 необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 163,165 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою про скасування судового наказу № 759/9510/24 від 09 травня 2024 року залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Ю.О. Твердохліб