судді Житомирського апеляційного суду Борисюка Р.М.
справа № 291/650/24 (апеляційне провадження № 22-ц/4805/1667/24)
Житомирський апеляційний суд розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 291/650/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Служба у справах дітей Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області, ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ружинського районного суду Житомирської області від 04 червня 2024 року, постановлену під головуванням судді Митюк О.В. у смт. Ружині.
Постановою апеляційного суду від 25 липня 2024 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, колегія апеляційного суду погодилися із висновками суду першої інстанції про наявність у даних правовідносинах спору про право, який внормовується Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України, тощо, відтак такі вимоги не підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження на підставі статей 293, 315 ЦПК України.
Із висновком колегії апеляційного суду не можу погодитися з огляду на наступне.
Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою у порядку окремого провадження і просив встановити факт того, що він, як батько, самостійно, одноособово виховує та утримує дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.1-2).
Зацікавленими особами у заяві зазначені: Служба у справах дітей Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області та ОСОБА_2 (матір дітей).
Згідно змісту вказаної заяви, 16 листопада 2023 року на підставі рішення Корольовського районного суду міста Житомира було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а спільних доньок: ОСОБА_4 та ОСОБА_3, залишено на виховання та проживання батьку. Рішення набрало законної сили 18 грудня 2023 року (а.с.6-7).
ОСОБА_2 ще до розірвання шлюбу в березні 2022 року виїхала за кордон, діти залишилися з ним та його батьками. Дотепер колишня дружина проживає та працює за кордоном, має своє особисте життя і повертатися в Україну на постійне проживання не збирається.
Через повну відсутність матері в житті доньок у батька, який самотужки опікується дітьми, в процесі забезпечення їх прав та інтересів виникає ряд питань, які потрібно мати можливість вирішувати одноособово без узгодження з матір?ю. ОСОБА_2 життям дітей не цікавиться, участі у матеріальному їх забезпеченні не приймає.
Підтвердженням цього, заявником долучено копію довідки Ружинського ліцею Ружинської селищної ради Житомирської області № 139 від 10 квітня 2024 року (а.с.9).
Також у матеріалах справи міститься копія нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_5 про те, що вона проживає та працює за межами України і участі у вихованні та матеріальному забезпеченні доньок не приймає. Батько дітей - ОСОБА_1 одноособово виховує та утримує дітей (а.с.12).
Враховуючи те, що у позасудовому порядку неможливо підтвердити факт самостійного виховання дітей батьком, просив задовольнити заяву для отримання можливості подачі заяви до відповідних органів ТЦК та СП про надання відстрочки від мобілізації, оскільки одноособово виховує та утримує дітей. Спору про право немає. Встановлення даного факту не є спірним питанням і потрібне не для отримання матеріальних благ.
Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 04 червня 2024 року у відповідності до вимог статей 293, 315 ЦПК України відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі у зв`язку із наявністю у вказаних правовідносинах спору про право (а.с.16-17).
24 червня 2024 року ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу (а.с.20-22).
Відзиву на апеляційну скаргу від зацікавлених осіб не надходило.
У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник - адвокат Галагуз Д.М. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, надали пояснення, які відповідають змісту заяви та апеляційної скарги.
Представник Служби у справах дітей Ружинської селищної ради Житомирської області надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи.
Належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у її відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.
Не погоджуюсь із висновками суду першої інстанції та колегії апеляційного суду із таких мотивів.
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частини 5 статті 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (частина 2 статті 19 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
За приписами частин 1, 2 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
На підставі частини 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.
Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
У своїй заяві ОСОБА_1 зазначав, що встановлення факту самостійного виховання дітей батьком, необхідне для отримання можливості подачі заяви до відповідних органів ТЦК та СП про надання відстрочки від мобілізації, оскільки одноособово виховує та утримує дітей. Спору про право із компетентними органами на момент звернення до суду немає.
Вказане свідчить, що на момент вирішення питання відкриття провадження, не встановлено наявність спору про право, оскільки встановлення вказаного факту необхідний заявникові для утримання та виховання неповнолітніх дітей. А встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, передбачено в окремому провадженні вимогами пункту 2 частини 1 статті 315 ЦПК України.
Вважаю, що висновок суду першої інстанції про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтверджений. Без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право або про його відсутність.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14 грудня 2022 року у справі № 180/2132/21 та від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19.
Звертаю увагу на те, що не зазначення у заяві в якості зацікавленої особи представника відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки до участі у справі, як вказано у постанові апеляційного суду, не є перешкодою для відкриття провадження у справі і вирішення цього питання під час розгляду справи.
Також наголошую, законодавцем передбачено, що після відкриття провадження у справі, якщо під час розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, буде виявлений спір про право, суд залишає заяву без розгляду ( частина 4 статті 315 ЦПК України).
Враховуючи викладене, вважаю, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, а колегія апеляційного суду помилково ухвалила рішення про залишення оскаржуваної ухвали в силі, що не відповідає нормам процесуального права.
На мою думку, апеляційний суд у відповідності до вимог пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги, мав усі правові підстави для скасування ухвали місцевого суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Суддя Борисюк Р.М.
Окрему думку виготовлено: 29 липня 2024 року.