1Справа № 335/8659/24 2/335/3024/2024
УХВАЛА
31 липня 2024 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Геєць Ю.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Світ Центр, Комунального підприємства „Паркування, Товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Лізинг, Державної установи „Вільнянська виправна колонія (№20), Головного управління ДПС у Запорізькій області, ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійні вимоги Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю „Будмонтажснаб Плюс про визнання права власності на майно, вилучення майна з постанови про опис та арешту майна боржника, скасування арешту майна, -
В провадження суду надійшла зазначена позовна заява.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.
У відповідності до частини 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до статті 187 ЦПК України, суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.
В порядку позовного характеру розглядаються справи майнового та немайнового характеру.
Згідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Частина 4 ст. 175 ЦПК України передбачає, що якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.
Згідно до ч. 3 ст. 6 Закону України „Про судовий збір за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що вона має три позовні вимоги, з яких одна майнового характеру (про визнання права власності на майно), та дві немайнового характеру (вилучення майна з постанови про опис та арешту майна боржника, скасування арешту майна).
Згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.
До позовної заяви позивачем додана квитанція про сплату судового збору за позовом ОСОБА_1 у розмірі 1211,20 грн., 605,60 грн., загалом на 1830,80 грн.
В порушення ч. 4 ст. 177 ЦПК України, позивачем не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі за вимогу майнового характеру (про визнання права власності на майно), та не в повному обсязі сплачено судовий збір за третю вимогу немайнового характеру (скасування арешту майна).
Відповідно до вимог пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір відповідно до вимог ст. 4 Закону України „Про судовий збір, за вимогу майнового характеру (про визнання права власності на майно), з урахуванням ціни позову (2 633 640,00 грн.), у розмірі 15 140 грн., а також доплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру (скасування арешту майна) у розмірі 605,60 грн.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України „Про судовий збір суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Як встановлено судом, сума судового збору сплачена позивачем при зверненні з позовом до суду у розмірі 1 830,80 грн. не зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.
Таким чином, позивачу необхідно надати докази зарахування суми судового збору у розмірі 1 830,80 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України.
Крім того, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19)).
Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)).
Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом спору є вимога позивача, який вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, про його звільнення з-під арешту, накладеного державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості з боржника Товариство з обмеженою відповідальністю „Будмонтажснаб Плюс на користь (стягувачів) Товариства з обмеженою відповідальністю „Світ Центр, Комунального підприємства „Паркування, Державної установи „Вільнянська виправна колонія (№20), Головного управління ДПС у Запорізькій області, ОСОБА_2 , при цьому позивачем, в порушення зазначених норм, не залучено у якості відповідача боржника Товариство з обмеженою відповідальністю „Будмонтажснаб Плюс, якому позивач обрав процесуальний статус у якості третьої особи.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.
В позовній заяві позивач зазначає перелік майна щодо якого просить скасувати арешт, при цьому в порушення ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позивачем не зазначено місцезнаходження цього майна, що позбавляє можливості суд перевірити додержання правил підсудності.
Суд звертає увагу на положення ст. 378 ЦПК України, відповідно до якого прийняте судом рішення з порушенням правил територіальної підсудності є підставою для його скасування судом апеляційної інстанції з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.
Відповідно до частин першої та другої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.
За таких обставин, приходжу до висновку про необхідність залишення даної позовної заяви без руху із наданням позивачеві строку для усунення недоліків шляхом подання до суду документу, що підтверджує сплату судового збору за вимогу майнового характеру (15 140 грн.), доплати суми судового збору за вимогу немайнового характеру (605,60 грн.), надати докази зарахування суми судового збору у розмірі 1 830,80 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України, визначатися зі змістом позовних вимог до відповідача ТОВ „Будмонтажснаб Плюс, визначити коло належних відповідачів, зазначити місцезнаходження майна.
Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Світ Центр, Комунального підприємства „Паркування, Товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Лізинг, Державної установи „Вільнянська виправна колонія (№20), Головного управління ДПС у Запорізькій області, ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійні вимоги Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю „Будмонтажснаб Плюс про визнання права власності на майно, вилучення майна з постанови про опис та арешту майна боржника, скасування арешту майна - залишити без руху.
Надати позивачу 10-денний строк для усунення недоліків, який обчислюється з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Ю.В.Геєць