Провадження № 2/638/2532/24
21 травня 2024 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Шишкіна О.В.,
за участю секретаря судових засідань Федоренко В.С.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фірми «НЕМО ЛТД» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
Окрім того, позивач зазначає, що протиправною поведінкою відповідача їй завдано моральної шкоди, оскільки ТДВ «МІЖНАРОДНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» припинило свою діяльність і перебуває у стадії банкрутства, на даний момент вона не одержала страхового відшкодування і протягом двох років не мала змоги відремонтувати свій транспортний засіб. Завдана моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку із пошкодженням свого майна та неможливістю користуватися автомобілем, що суттєво вплинуло на життя, позбавило можливості повноцінно виконувати свої обов`язки та вести звичний спосіб життя. Через це позивач перебувала у пригніченому стані, відчувала певний емоційний та фізичний дискомфорт, змушена була використовувати для пересування громадський транспорт, який під час гострої респіраторної хвороби COVID-19 був одним з найпоширеніших місць передачі вірусів. Також позивач не мала можливості використати свій транспортний засіб під час широкомасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації в Україну. Також позивач була змушена витрачати свій робочий і вільний час на підготовку матеріалів для захисту прав в суді, в тому числі на судові засідання, складання процесуальних документів тощо. У зв`язку з цим завдану моральну шкоду позивач оцінює в 5000 грн.
Ухвалою суду 18 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін про судове засідання. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву, який має відповідати вимогам ст. 178, 191 ЦПК України п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.
У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу автомобіля «SUZUKI NEW SX4», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
11.12.2020 року о 14 годині 00 хвилин в м. Харків по вул. Сумська, 81 водій автобусу «MAN» NL202 з державним номерним знаком НОМЕР_2 , гр. ОСОБА_2 , не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Suzuki new SX4 з державним номерним знаком НОМЕР_5 . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_2 11.12.2020 о 14 год. 00 хв. порушив п.13.1 Правил дорожнього руху затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року.
Постанова набрала законної сили 15 лютого 2021 року.

Згідно ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Транспортний засіб автомобіль «MAN» NL202 з державним номерним знаком НОМЕР_2 , належить Фірмі «НЕМО ЛТД» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «MAN» NL202, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована ТДВ «МІЖНАРОДНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» згідно з полісом АР-4924673.

Відповідно до листів ТДВ «МІЖНАРОДНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» №1478 від 12 березня 2021 року та №1548 від 16.03.2021 року, страховик Фірми «НЕМО ЛТД» у формі ТОВ визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком і визначило розмір страхового відшкодування у розмірі 83147,05 грн, зменшивши його на суму франшизи у розмірі 2600,00 грн.

Відповідно до звіту № 26/04/2021Ч від 13 травня 2021 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності спеціалістом-автотоварознавцем ОСОБА_3 , кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №4958 від 11.09.2007 року, сертифікат №728/19 Фонда державного майна України, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «SUZUKI NEW SX4», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в результаті ДТП складає 139879,67 грн (з урахуванням ПДВ на вартість запчастин), з яких: вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 126707,68 грн, величина втрати товарної вартості мого автомобіля, що складає 13171,99 грн.

Частиною 3 ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування збитків у повному обсязі особою, яка їх завдала.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено наступний правовий висновок: «Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.»

У справі, що розглядається, встановлено, що на час ДТП ОСОБА_2 , якого визнано винним в ДТП, керував автомобілем «MAN» NL202, д.н.з. НОМЕР_2 , у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. За таких обставини, враховуючи положення ст. 1172 ЦК України, обов`язок з відшкодування заподіяної шкоди лежить на власникові автомобіля Фірмі «НЕМО ЛТД» у формі ТОВ.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі

Згідно зі статтею 1194 Цивільного Кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 32.7 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика або у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодуванню такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом в постановах від 22 квітня 2021 р. у справі № 759/7787/18, від 11 серпня 2021р. у справі №554/8473/19, від 21 липня 2021р. у справі №757/33065/18-ц.

У постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 727/182/211 (провадження № 61-11749св21), від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Отже, втрата товарної вартості - це зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Таким чином, Фірма «НЕМО ЛТД» ТОВ зобов`язана відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 15 771,99 грн, що складається з суми франшизи у розмірі 2 600,00 грн. та величини втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 13 171,99 грн.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд виходить з того, що позивачем належними та допустимими доказами доведено заподіяння йому майнової шкоди у розмірі 139879,67 грн (з урахуванням ПДВ на вартість запчастин), з яких: вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 126707,68 грн, величина втрати товарної вартості мого автомобіля, що складає 13171,99 грн, та обов`язок відповідача відшкодувати шкоду у розмірі 15771,99 грн, що складається з суми франшизи у розмірі 2600,00 грн. та величини втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 13171,99 грн. При цьому відповідачем за допомогою належних та допустимих доказів не спростовано зазначені обставини, не доведено сплату позивачу франшизи у розмірі 2600 грн та відшкодування величини втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 13171,99 грн.

За таких обставини, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 9 Постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Надаючи оцінку характеру та обсягу моральних страждань, внаслідок яких була заподіяна моральна шкода позивачу, суд враховує, що внаслідок тривалого невиконання відповідачем свого обов`язку з відшкодування завданої майнової шкоди, позивачу було завдано душевних стражданнях, які полягали у неможливості користуватися автомобілем, що суттєво вплинуло на життя, позбавило можливості повноцінно виконувати свої обов`язки та вести звичний спосіб життя, позивач змушена була використовувати для пересування громадський транспорт, який під час гострої респіраторної хвороби COVID-19 був одним з найпоширеніших місць передачі вірусів. Також позивач не мала можливості використати свій транспортний засіб під час широкомасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації в Україну.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності стосовно завданої позивачу моральної шкоди, ураховуючи душевні страждання та стрес, яких позивач зазнала у зв`язку із пошкодженням її власного автомобіля, вимушеність змін у повсякденному житті, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, враховуючи вік позивача, суд приходить до висновку, що вимогам розумності та справедливості відповідає відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 858,88 грн.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

До інших судових витрат, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать судові витрати на пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за складання звіту дослідження спеціаліста-автотоварознавця автомобіля сплачено 1800,00 грн, що підтверджується квитанцією №2544681 від 26.04.2021 року та договором №26/04/2021Ч від 26.04.2021 року. При цьому, зазначений звіт судом визнано належним та допустимим доказом, у зв`язку з чим враховано при розгляді справи.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача інші судові витрати, а саме витрати на залучення експерта, у розмірі 1800,00 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 81, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273-274, 279, 280, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фірми «НЕМО ЛТД» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з Фірма «НЕМО ЛТД» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (, місцезнаходження: 61202, місто Харків, проспект Перемоги, будинок 54-а, квартира 68) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, грошові кошти у розмірі 15771,99 грн, та 5000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього грошові кошти у розмірі 20771,99 грн (двадцять тисяч сімсот сімдесят одна гривня 99 копійок).

Стягнути з Фірма «НЕМО ЛТД» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (, місцезнаходження: 61202, місто Харків, проспект Перемоги, будинок 54-а, квартира 68) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 858,88 грн та витрати на проведення дослідження спеціаліста-автотоварознавця - 1800 грн, а всього судові витрати у розмірі 2658,88 грн (дві тисячі шістсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст заочного рішення складено 27 травня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Шишкін