КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7207/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.,

за участю секретарів судового засідання Крисіної В.О. , Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Козира Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Пінкевич Н.С.,

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу.

Позовні вимоги мотивує тим, що 16 лютого 2019 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, що засвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Квінікадзе О.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 221.

Згідно пункту 1 попереднього договору продавець у строк до 30 серпня 2019 року зобов`язується передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а продавець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,4 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1079 га, кадастровий номер якої - :03:006:0019, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Згідно пункту 4 попереднього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 493 774,00 гривень.

За пунктом 5 попереднього договору сторони домовились, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений попереднім договором, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу протягом одного місяця.

Всупереч умовам попереднього договору продавець не передав у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру як до 30 серпня 2019 року, так і станом на день подання позову. Більш того, багатоквартирний житловий будинок, в якому має знаходитись вказана квартира, не побудовано та не введено в експлуатацію. Окрім цього, всупереч умовам попереднього договору, продавцем не повернуто покупцю одержану від нього суму авансу як протягом одного місяця, так і станом на день подання позову.

Зазначає, що внаслідок не виконання боргового зобов`язання з відповідача підлягає стягненню 3% річних та інфляційні втрати у відповідності до статті 625 ЦК України.

Окрім цього вказує, що не виконання продавцем взятих на себе зобов`язань завдало позивачу моральної шкоди, розмір якої оцінює у 50 000,00 гривень.

Вказує, що у зв`язку із зверненням до суду з позовом позивач поніс витрати на правову допомогу у розмірі 12 000,00 гривень та витрати, пов`язані із сплатою судового збору.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача 493 774,00 гривень - борг за попереднім договором, 56 784,01 гривень - 3% річних, 234 542,65 гривень - інфляційні витрати за боргом, 50 000,00 гривень - моральної шкоди. Стягнути судові витрати у розмірі 21 501,60 гривень.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений аванс в розмірі 493 774 грн, три відсотки річних в розмірі 61 606,76 грн та інфляційні втрати в розмірі 260 163,51 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 9501,60 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 12000 гривень.

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування порушення норм процесуального права вказує, що суд не дослідив докази у справі. Вказує, що ухвалою суду від 25 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху з підстав невідповідності вимогам статті 177 ЦПК України, а саме вказана не вірна ціна позову та не сплачено відповідний судовий збір. Уточнену позовну заяву із зазначенням вірної ціни позову позивач на адресу відповідача не направляв.

Під час розгляду справи по суті представником позивача надано копію розписки про передачу відповідачу грошових коштів в розмірі 19 001 доларів США. Оригінал розписки не надавався.

Вказує, що судове рішення не містить обґрунтування щодо висновку суду в частині строків (термінів) виникнення грошового зобов`язання та визначення моменту прострочення.

Уважає, що судом першої інстанції розглянуто справу без наявності належних та допустимих доказів порушення прав позивача. Вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що станом на 30 серпня 2019 року була можливість у відповідачки укласти основний договір, а позивач ухилявся від цього.

Стягнувши з відповідачки 3% річних, суд першої інстанції не надав оцінку умовам попереднього договору щодо строку виконання грошового зобов`язання та відповідно визначенню моменту прострочення виконання такого зобов`язання, оскільки саме наявність прострочення грошового зобов`язання є підставою для застосування особливої міри відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання згідно положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Звертає увагу, що згідно аналізу положень пункту 5 попереднього договору, події, визначені у цьому пункті, могли наступити в будь який момент до закінчення строку дії обов`язку, передбаченого пунктом 1 попереднього договору (до 30 серпня 2019 року), а враховуючи той факт, що пункт 5 попереднього договору не визначає момент, з якого має рахуватися строк для повернення сплаченого авансу, відтак в силу положень частини 2 статті 530 ЦК України такий момент мав визначатися пред`явленою вимогою позивача.

Вказує, що відповідачка протягом строку дії попереднього договору не відмовлялася та не ухилялася від укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 60,4 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1079 га, кадастровий номер якої №:03:006:0019, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Стверджує, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що відповідачка ухилялася від продажу квартири, а також безпідставно установив, що прострочення зобов`язання розпочалось з 01 жовтня 2019 року, оскільки жодна з подій, визначених пунктом 5 попереднього договору, з моменту його укладення і протягом його дії (до 30 серпня 2019 року) не настала та позивачем не направлялася відповідачці вимога про повернення сплаченого авансу, як до 30 серпня 2019 року, так і після закінчення строку дії зобов`язань за попереднім договором до подачі позовної заяви.

Вказує, що суд не обґрунтував прийняте рішення про стягнення з відповідачки 12 000,00 гривень правової допомоги, заявлені позивачем. Суд не досліджував та не перевіряв додані представником позивача докази щодо обсягу послуг, наданих адвокатом, не врахував складність справи та час, фактично витрачений адвокатом, та відповідно необґрунтовано зробив висновок про задоволення цієї вимоги.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2023 року у справі №369/11730/23 скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким частково задовольнити позов, а саме стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений аванс у розмірі 493 774,00 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

27 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Андрєєва М.А., який діє в інтересах ОСОБА_4 , на апеляційну скаргу.

Посилається на необґрунтованість апеляційної скарги, оскільки відповідачка із спільниками утворюють собою групу забудовників під брендом так званого житлового комплексу "Данія", який діє у передмісті Києва. У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває понад 200 цивільних справ, де вказані забудовники є відповідачами. Жодне судове рішення добровільно не виконується.

Вказує, що посилання у апеляційній скарзі на те, що сторонами не узгоджено строк для повернення позивачу сплаченого авансу після невиконання умов попереднього договору спростовуються матеріалами справи, а саме змістом безпосередньо попереднього договору. Так, пунктом 5 визначено, що у випадку відмови продавця від продажу квартири у строк, передбачений договором, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму авансового платежу протягом одного місяця. При цьому, вказаним пунктом не обумовлено необхідність направляти покупцем вимогу продавцю.

Вказує, що аналіз пункту 1 та 5 попереднього договору дозволяє зробити висновок, що прострочення виконання зобов`язання розпочалось з 01 жовтня 2019 року. Ураховуючи грошовий характер правовідносин, на користь позивача підлягає стягненню 3% річних та інфляційні втрати з моменту прострочення зобов`язання, а саме з 01 жовтня 2019 року.

Вказує, що у попередньому договорі вказано, що позивач передав аванс, а залишок у розмірі 178 802 гривень зобов`язаний передати до 30 серпня 2019 року (дати укладення основного договору, який укладений не був у зв`язку з тим, що скаржником будинок не був добудований).

Доказів того, що станом на 30 серпня 2019 року була можливість у відповідача укласти основний договір, а позивач ухилився від цього, матеріали справи не містять.

При цьому, відсутність вини відповідачки у неукладенні договору купівлі-продажу правового значення не мають та не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку повернути сплачений за попереднім договором аванс, оскільки чинним законодавством не передбачено залишення авансу чи його частини у сторони попереднього договору у випадку неукладення основного договору.

Вказує, що орієнтовний розрахунок судових витрат по розгляду справи у суді апеляційної інстанції становить 10 000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні адвокат Козир С.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 , підтримав подану апеляційну скаргу, одночасно заявлено про скасування судового рішення та направлення справи на розгляд до господарського суду за встановленою юрисдикцією.

В обґрунтування вказує, що 14 лютого 2024 року ухвалою Господарського суду Київської області відкрито провадження у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність боржника - фізичної особи ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Таким чином, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розгадає.

Уважає, що цивільна справа № 369/11730/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , щодо якої 14 лютого 2024 року відкрито провадження у справі про неплатоспроможність та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства та справа не підсудна Київському апеляційному суду, а позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 мають розглядатися у порядку господарського судочинства.

Просив суд скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2023 року у справі № 369/11730/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів. Передати матеріали справи № 369/11730/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів на розгляд Господарського суду Київської області, у провадженні якого перебуває справа №911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_3

Адвокат Андрєєв М.А., який діє в інтересах ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явився. Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 червня 2024 року задоволено клопотання адвоката Андрєєва М.А. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, попереджено про ризики технічної неможливості участі у відеоконференції згідно частини 5 статті 212 ЦПК України. Проте адвокат Андрєєв М.А. не приєднався до участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Козир С.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції вказав, що між сторонами була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу квартири, позивач у рахунок попередньої оплати вартості зазначеного нерухомого майна передав відповідачу 493774 гривень як авансовий платіж в рахунок сплати вартості об`єкту нерухомого майна. Однак основний договір купівлі-продажу не був укладений, відтак суд зробив висновок про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача фактично переданих відповідачу коштів.

Стягнувши 3% річних та інфляційні втрати суд першої інстанції вказав, що у зв`язку із неповерненням відповідачем грошових коштів вимоги позивача є обґрунтованими згідно положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Судом обраховано 3% річних та інфляційні втрати за період з 01 жовтня 2019 року по 27 листопада 2023 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що 16 лютого 2019 року між ОСОБА_5 , який діє від імені ОСОБА_3 (продавець), та ОСОБА_4 (покупець) укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири.

Відповідно до пункту 1 укладеного договору сторони погодили, що відповідач у строк до 30 серпня 2019 року зобов`язувався передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,4 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1079 га, кадастровий номер якої - :03:006:0019, що знаходиться в АДРЕСА_2 та підключеному до центральних комунікацій, у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором.

Пунктом 3 сторони домовились про такі умови основного договору: продавець зобов`язується збудувати на земельній ділянці площею 0,1079 га житловий будинок до 30 серпня 2019 року, в якому буде розташована вищевказана квартира; договір купівлі-продажу квартири має бути нотаріально посвідчений не пізніше тридцятого серпня 2019 року; ціна продажу 672 576,00 гривень, що на день укладення договору еквівалентно 24 800,00 доларів США.

Відповідно до пункту 4 попереднього договору при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу у розмірі 493 774,00 гривень, що на день укладення цього договору еквівалентно 18 207,00 доларів США. Залишок суми у розмірі 178 802 гривні, що на день укладення договору еквівалентно 6 593,00 доларів США, покупець зобов`язаний сплатити до 30 серпня 2019 року.

Відповідно до пункту 5 Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) відповідача від продажу квартири у строк, передбачений попереднім договором, він повинен повернути позивачу одержану від нього суму авансу протягом одного місяця.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладено протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини 1 статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).

Апеляційна скарга не містить доводів в частині оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 15 грудня 2023 року щодо стягнення суми авансу.

Доводи апеляційної скарги в частині, що попередній договір не визначає момент, з якого має рахуватися місячний строк для повернення отриманої суми авансового платежу, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Попередній договір автоматично припиняється у разі не укладення основного договору у встановлений у попередньому договорі строк, зазначене не залежить від причин пропущення цього строку (вина, ухилення сторони чи сторін, тощо). Відповідна позиція щодо застосування статті 635 ЦК України висловлена Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року у справі №607/15301/18.

Укладений між сторонами попередній договір має чітко встановлений строк, в який мав бути укладений основний договір купівлі продажу, а саме 30 серпня 2019 року. У вказаний строк основний договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не укладено.

У пункті 5 попереднього договору сторони також домовились, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконно забудованою, або наявність підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливість ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану суму авансу у розмірі 493 774,00 грн протягом одного місяця.

Відтак, оскільки основний договір не укладений у погоджений сторонами в попередньому договорі строк і попередній договір через це припинився, ціль та підстави для зберігання відповідачем сплачених позивачем коштів припинилися 31 серпня 2019 року (наступний день за днем в який мав бути укладений основний договір) та протягом одного місяця (вересня 2019 року), продавець зобов`язаний був повернути покупцю одержану суму авансу у розмірі 493 774,00 грн, підстави для зберігання якого відпали.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, установивши не виконання відповідачкою зобов`язань за попереднім договором, дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача суму авансу з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат на підставі частини 2 статті 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються колегією суддів як такі, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні умов договору та норм матеріального права.

Доводів в частині не згоди із проведеним судом обрахунком сум 3% річних та інфляційних втрат, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не надано оригінал розписки колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачка не спростовує факт отримання коштів та рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржує.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 12 000,00 гривень, колегія суддів вказує на таке.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Установлено, що на підтвердження розміру понесених судових витрат, позивачем надано договір про надання правової допомоги (а.с. 95), платіжну інструкцію на суму 12 000,00 гривень (призначення платежу оплата за складання позовної заяви та заяви про арешт згідно з договором №260723-2 від 26 липня 2023 в інтересах ОСОБА_4 ) (а.с. 94).

15 грудня 2023 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява адвоката Андрєєва М.А., який діє в інтересах ОСОБА_4 , про долучення доказів, а саме: платіжної інструкції про сплату на рахунок ОСОБА_6 12 000,00 гривень (згідно договору від 26 липня 2023 року) та копії договору про надання правової допомоги.

Відтак, матеріали справи містять належні докази понесених позивачем судових витрат на професійну правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів надання правової допомоги колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи убачається, що адвокатом на виконання умов укладеного договору про надання професійної правової допомоги вчинялись певні процесуальні дії (подано позовну заяву з додатками, заяву про вжиття заходів забезпечення позову, клопотання про розгляд справи за відсутності сторони, клопотання про долучення доказів).

Колегія суддів зазначає, що в позовній заяві позивачем зазначено попередній розмір витрат на надання професійної правничої допомоги 12000 гривень та заявлено про відшкодування цих витрат за рахунок відповідачки.

При цьому, адвокат Козир С.В., представляючи інтереси відповідачки та приймаючи участь у розгляді справи у суді першої інстанції, не заявляв про неспівмірність заявленого позивачем розміру витрат на професійну правову допомогу.

Обґрунтованих доводів про не співмірність стягнутих витрат на професійну правничу допомогу апеляційна скарга не містить.

За установлених обставин колегія суддів робить висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення - без змін.

Вирішуючи питання за заявою адвоката Козира С.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 про передачу справи на розгляд до господарського суду у зв`язку із відкриттям 14 лютого 2024 року провадження у справі №911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_3 , колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Водночас, відповідно до пункту 8 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

21 жовтня 2019 року в Україні почав діяти Кодекс України з процедур банкрутства, прийнятий Верховною Радою України наприкінці 2018 року та набрав чинності 21 квітня 2019 року. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, визначено, що цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом.

Згідно пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Відповідно до частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Частиною 3 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 по справі № 607/6254/15-ц, з введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах дійшла висновку, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Також зазначено, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті.

Встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів, ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 02 серпня 2023 року відкрито провадження у справі. Оскаржуване рішення ухвалене 15 грудня 2023 року. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом не установлено.

Провадження у господарській справі № 911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_3 про неплатоспроможність відкрито ухвалою Господарського суду Київської області від 14 лютого 2024 року.

Відтак, ураховуючи, що цивільна справа №369/11730/23 розглянута по суті до відкриття провадження у господарській справі № 911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_3 про неплатоспроможність, підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом не установлено, відповідно відсутні підстави для передачі матеріалів справи до господарського суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтею 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Козира Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2023 року залишити без змін.

Дію рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 грудня 2023 поновити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 05 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова