П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2024 року м. Київ

Справа № 757/61759/21-ц

Провадження № 22-ц/824/1147/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

сторони: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка

фінансова допомога»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 12 лютого 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ОСОБА_1 було укладено договір № 674770276 на суму

12 000,00 грн зі сплатою процентів строком на 28 календарних днів (з можливістю продовження строку) шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська картка № НОМЕР_1 ). Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.4.1 договору, відповідачка зобов`язалася повернути кредит протягом 28 днів (дисконтний період), сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 0,01 % від суми кредиту за кожний день користування. 12 березня 2021 року строк платежу за дисконтним періодом закінчився, а відповідачка не виконала свої зобов`язання за укладеним договором, не повернула кредит та не сплатила проценти, у зв`язку з чим, станом на 27 жовтня 2021 року у відповідачки утворилась заборгованість у розмірі 36 873,60 грн.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 36 873,60 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Печерського районного суд ум. Києва від 01 серпня 2022 року відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними

у справі матеріалами.

Рішенням Печерського районного суд м. Києва від 28 лютого 2023 року позовні вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заборгованість за договором від 12 лютого 2021 року № 674770276 у розмірі

36 873,60 грн.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що факт належного виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язання щодо перерахування грошових коштів в розмірі

12 000,00 грн за договором від 12 лютого 2021 року № 674770276 відповідачці підтверджується наданою суду копією листа від банку від 25 жовтня 2021 року

№ 92506-53-б/б про переказ та зарахування грошових коштів на банківську картку відповідачки № НОМЕР_1 . Відповідачка не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження повернення кредиту у визначений договором строк та сплати відсотків за користування кредитом. Також матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка не користувався кредитними коштами. За таких обставин, суд вважав, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

21 грудня 2024 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року та ухвалити

у справі нове рішення яким стягнути з неї на користь позивача заборгованість за договором від 12 лютого 2021 року № 674770276 в розмірі 12 000,00 грн як тіло кредиту.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відкриваючи провадження у справі порушив правила підсудності, оскільки ОСОБА_1 зареєстрована та проживає на АДРЕСА_1 . Будь-якого майна на території Печерського району м. Києва вона не має і на момент відкриття судового провадження не мала. Справу слід було розглядати за зареєстрованим місцем проживання відповідачки. Також вказує, що в лютому

2021 року відповідачка отримала кредит у розмірі 12 000,00 грн, у квітні та травні

2021 року вона допустила прострочку з повернення кредиту. В червні 2021 року відповідачка мала намір закрити заборгованість та зателефонувала до позивача де їй було повідомлено про суму боргу в розмірі 30 000.00 грн у зв?язку із чим висловила незгоду

з цим розміром. Вказує, що не погоджується з нарахованими позивачем відсотками за користування кредитом, оскільки такі умови є несправедливими та непропорційно великими. Зазначає, що з умовами договору ознайомлена не була, договір цифровим підписом не підписувала. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю відповідачки, діючи недобросовісно та порушуючи при цьому норми і вимоги законодавства, спонукав у такий спосіб на укладення договору позики на вкрай невигідних для відповідачки умовах, з якими, позичальник як споживач, була позбавлена, з вини кредитора, реальної можливості ознайомитись та оцінити їх належно. Звертає увагу на те, що є неправильним стягнення процентів за користування кредитом у дисконтний період у розмірі 33,60 грн та суми процентів за кредитом після дисконтного періоду

у розмірі 24 840,00 грн, оскільки Законом України № 2120 внесено міни до ЦК України,

а також до Закону України № 1734, які передбачають, що починаючи з 24 лютого

2022 року та у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов?язання за відповідним договором, до позичальника не можуть бути застосовані штрафні санкції за таке прострочення. Вказує, що згідно договору від 12 лютого 2021 року № 674770276 строк кредиту становить 28 днів, а тому стягнення з неї процентів за користування кредитом за весь термін прострочення є неправильним. ОСОБА_1

в апеляційній скарзі визнає пред?явлений позов в частині повернення тіла кредиту

у розмірі 12 000,00 грн. В іншій частині просить в задоволенні позову відмовити.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 27 грудня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу Верланову С. М.

Листом Київського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року витребувано

з Печерського районного суд ум. Києва матеріали справи № 757/61759/21-ц.

10 січня 2024 року матеріали справи № 757/61759/21-ц надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого

2023 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків скарги.

Ухвала мотивована тим, що заявниця при подання апеляційної скарги не сплатила судовий збір.

31 січня 2024 року на виконання вимог ухвали суду, ОСОБА_1 надала до Київського апеляційного суду докази сплати судового збору у розмірі встановленому судом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду

м. Києва від 28 лютого 2023 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року закінчено проведення підготовчих дій. Справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 липня 2024 року апеляційну скаргу і матеріали справи № 757/61759/21-ц передано судді-доповідачу Стрижеусу А. М.

05 березня 2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» подало до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що уклавши кредитний договір, відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов?язується неухильно дотримуватись правил. Правила є публічною пропозицією (офертою). Відповідачка підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що повністю спростовує доводи апеляційної скарги про не підписання договору. Доказів того, що кредитний договір є несправедливим, відповідачка не надала. Відсотки нараховані згідно умов договору.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У частинах першій-третій статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Встановлено, що 12 лютого 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ОСОБА_1 в електронному вигляді укладено кредитний договір який підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

У пункті 1.1 договору сторони погодили, що кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові кредит на суму 12 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі.

Пунктом.1.2 встановлено що кредит надається строком на 28 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період).

У пункті 1.3. договору сторони погодили, що встановлений в пункті 1.2 договору строк дисконтного періоду можу бути продовжено позичальником, шляхом оплати ними, протягом дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом, за умови якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем позичальника, або шляхом активації позичальником в особистому кабінеті, чи

в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку дисконтного періоду. Застосування позичальником зазначеного права продовження загального строку дисконтного періоду можливе до закінчення дисконтного періоду,

а також під час пільгового періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, необмежена.

Згідно пункту 1.4 договору, за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом в наступному порядку: п.п. 1.4.1 виключно на період строку, визначено в пункті 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 3,65 процентів річних, що становить

0,01 процентів від суми кредиту, за кожний день користування ним; п.п. 1.4.2 за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах пункту 1.3 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в пункті 1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним; п.п. 1.4.3 у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому пунктом 1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовується

з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду.

У пункті 1.7 договору сторони погодили, що факт користування позичальником суми наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні статті 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах: пп. 1.7.1 зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожний раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; п.п. 1.7.2 з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти

з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Згідно пункту 1.6 договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах пункту 1.7. договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати, визначеної за правилами пункту 1.7.1 договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору.

У пункті 3.6. договору сторони погодили, що закінчення строку надання кредиту не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов договору.

Згідно з пунктом 2.2.2.1 договору, позичальник зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплату нарахованих процентів на банківський рахунок кредитодавця, що вказаний в реквізитах договору, у строки, передбачені договором.

Як зазначено у пункті 4.3 договору, сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі, визначеному пунктом 1.7.2 договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні частини другої статті 625 ЦК України.

У пункті 4.7 договору сторони погодили, що місцем виконання цього договору

є місцезнаходження кредитодавця, зазначене в розділі 5 цього Договору (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 15 літера Б, перший поверх).

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» опубліковані на сайті https://moneyveo.ua, перебувають в загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Згідно пункту 4.1 кредитного договору, невід`ємною частиною договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавцяwww.moneyveo.ua.

Відповідно до пункту 4.4. договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Як визначено у частині першій статті 634 ЦК України, договором приєднання

є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності до умов Правил відповідач акцептував оферту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, вказуючи всі дані, відмічені в заявці

в якості обов`язкових для заповнення, в тому числі і реквізити банківської карти.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 27 жовтня 2021 року сума непогашеного відповідачкою кредиту становить 12 000,00 грн, сума процентів за користування кредитом у дисконтний період становить 33,60 грн, сума процентів за кредитом після дисконтного періоду становить 24 840,00 грн.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або

в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений

у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або

є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений

у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня

2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18,

від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 та від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений

з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав

і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти)

у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції

в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги

і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір від 12 лютого 2021 року укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ОСОБА_1 саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних та надсилаються та призначені для ідентифікації підписувача цих даних) згідно

з вимогами законодавства та п. 4.4. Договору.

Отже, між сторонами було укладено кредитний договір, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

З огляду на викладене є безпідставними аргументи заявниці про те, що вона не підписувала кредитний догові від 12 лютого 2021 року, оскільки жодних доказів на спростування факту не підписання нею у цифровому вигляді вказаного кредитного договору нею не надано.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі частини першої статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або

є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча

б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства (статті 638, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України).

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора, як позивача, забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня

2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року

у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Установивши, що ОСОБА_1 належним чином на виконувала взятих на себе зобов?язань щодо повернення кредитних коштів отриманих за договором від 12 лютого 2021 року № 674770276, у зв?язку із чим станом на 27 жовтня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 36 843,60 грн, з яких: 12 000,00 грн - сума непогашеного відповідачкою кредиту, 33,60 грн - сума процентів за користування кредитом

у дисконтний період, 24 840,00 грн - сума процентів за кредитом після дисконтного періоду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Доказів того, що заборгованість за вказаним кредитним договором відсутня відповідачка не надала.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивач не мав права нараховувати відсотки після закінчення строку дії договору, який становить 28 днів, є безпідставними, оскільки за умовами договору, що узгоджено сторонами, строк його дії неодноразово продовжувався, і в межах цього строку позивач нарахував відсотки відповідно до умов договору.

Також є безпідставними аргументи заявниці паро те, що позивач не мав права нараховувати штрафні санкції з 24 лютого 2022 року з огляду на таке.

Так, згідно з пунктом 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Установлено, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і який діє дотепер.

Разом з тим, як відомо з матеріалів справи, заборгованість відповідачки, в томи числі заборгованість по процентам, розрахована станом на 27 жовтня 2021 року, тобто до введення в Україні воєнного стану.

Безпідставними є аргументи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції територіальної підсудності розгляду справи, оскільки відповідно до частини восьмої статі 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

У пункті 4.7 договору сторони погодили, що місцем виконання цього договору

є місцезнаходження кредитодавця, зазначене в розділі 5 цього Договору (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 15 літера Б, перший поверх), що територіально відноситься до Печерського районного суду м. Києва.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову є законним та обґрунтованим, ухвалене

з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Аргументи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, оскільки доказів на спростування встановлених обставин заявником не надано.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року - без змін, оскільки підстав для його скасування немає.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року - без змін, розподіл судових витрат Київський апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна