Справа № 697/14/24
Провадження № 2/697/273/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання - Васянович Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Канів, Черкаської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» (далі також - ТОВ «ФІНФОРС», позивач) в особі представника адвоката Гурського Германа Юрійовича звернулося в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що TOB «СС ЛОУН», первісний кредитор, має весь регламентований чинним законодавством України, обсяг прав на здійснення господарської діяльності пов`язаної з видачою кредитних коштів, про що свідчить надана ТОВ «СС ЛОУН» на офіційному веб - сайті Товариства інформація, викладена у розділі: «Юридична інформація» за посиланням: «https://www.ccloan.ua/yuridichna-informatsiya» та є загальнодоступною.

17.12.2021 між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СС ЛОУН» було укладено електронний кредитний договір № 1750007-А.

Кредитний договір було укладено на підставі Правил надання коштів в кредит ТОВ «СС ЛОУН», затверджених наказом ТОВ «СС ЛОУН» № 1406-1 від 14.06.2021.

Правила розміщені у вільному доступі на Веб-сайті ТОВ «СС ЛОУН» www.ccloan.ua в розділі https://www.ccloan.ua/yuridichna-informatsiya/ і будь-яка особа, яка бажає отримати кредит, в тому числі відповідач, мала та має можливість ознайомитись з цими та іншими документами перед укладанням Кредитного договору.

Згідно з пунктом 2.6.1. кредитного договору, загальний розмір наданого кредиту складає 20 000,00 грн.

Відповідно до пункту 2.6.2. кредитного договору, строк кредиту з 17.12.2021 по 15.01.2022 включно.

Згідно з п.2.6.4. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 0,597% від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

ТОВ «СС ЛОУН» виконало свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором та надало їй кредит в сумі 20 000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника № НОМЕР_8 .

У встановлений термін 15.01.2022 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись умовами зазначеного кредитного договору та умовами додаткової угоди до кредитного договору (автопролонгація) від 17.12.2021 кредитний договір було автопролонговано, в зв`язку з цим строк користування кредитом було продовжено на 20 (двадцять) календарних днів, тобто до 04.02.2022 включно, а саме:

5.7. Сторони погодили, що у випадку несплати позичальником заборгованості за кредитом не оформлення продовження строку користування кредитом до запланованої дати повернення кредиту, цей Договір вважатиметься автопролонгованим, а строк користування кредитом - подовженим на наступних умовах:

5.7.1. Строк автопролонгації Договору та продовження строку користування кредитом складає період часу з дати (дня), наступної за запланованою датою повернення кредиту (або новою запланованою датою повернення кредиту у випадку оформлення продовження строку користування кредитом), і до спливу 20 (двадцяти) календарних днів включно.

5.7.2. В період автопролонгації діє підвищена процентна ставка у розмірі 2,99%.

5.8. Сторони погодили, що угода на автопролонгацію Договору підписується позичальником одночасно з підписанням цього Договору.

6.6. У разі застосування автопролонгації на суму кредиту (фактичний залишок суму кредиту) позичальника нараховується підвищена процентна ставка, яка становить 2,99%, а за кожен день користування кредитом. Така підвищена процентна ставка нараховується починаючи з 1-го дня автопролонгації та діє до дня, зазначеного у відповідній угоді як нова узгоджена сторонами запланована дата повернення кредиту, та/або оформлення позичальником продовження строку користування кредитом на умовах цього договору.

Пунктами 1.2-1.7 угоди до кредитного договору (автопролонгація), сторони узгодили, що в період автопролонгації позичальник сплачує кредитору проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 2,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Тобто, автопролонгація строку дії кредитного договору - це відкладальна обставина, застосування якої врегульовано частиною 1 статті 212 ЦК України, а саме: особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

У встановлений строк нової узгодженої дати повернення кредиту 04.02.2022 відповідач не виконала свої боргові зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим, у відповідача виникла прострочена заборгованість перед кредитором в розмірі 20 000,00 грн. - тіло кредиту та 23 900,00 грн. - нараховані проценти.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору неустойка за кредитним договором відповідачу не нараховувалась в силу норм Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби COVID-19».

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 16.02.2022 між ТОВ «СС ЛОУН», як клієнтом, та ТОВ «ФІНФОРС» є юридичною особою, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме з надання послуг факторингу, яка була видана Товариству розпорядженням Нацкомфінпослуг від 28.12.2017 № 4666 було укладено Договір факторингу № 2. Згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

Відповідно до положень договору факторингу: фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта, а клієнт зобов`язується відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за яким настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (сума наданого кредиту чи позики), проценти, комісію, неустойку (пеня, штраф) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі прав грошових вимог, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з Витягом з реєстру прав грошових вимог від 01.12.2023 (Додаток № 1 до договору факторингу) ТОВ «СС ЛОУН» 16.02.2022 відступило на користь ТОВ «ФІНФОРС» право вимоги за кредитним договором № 1750007-А від 17.12.2021 на загальну суму 43 900,00 грн.

Про відступлення ТОВ «ФІНФОРС» права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «СС ЛОУН» повідомило позичальника шляхом направлення 16.02.2022 на електронну адресу позичальника електронного листа.

Станом на дату написання даної позовної заяви, заборгованість позичальника по кредитному договору перед ТОВ «ФІНФОРС» не виконана і складає 20 000,00 грн. - тіло кредиту та 23 900,00 грн. - нараховані проценти, а всього 43 900,00 грн., оскільки відповідач зовсім не погашала заборгованість за кредитним договором.

При цьому ТОВ «ФІНФОРС» не нараховувало ніяких сум заборгованості за кредитним договором відносно позичальника, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Просить суд стягнути з відповідача суму боргу за кредитним договором № 1750007-А від 17.12.2021 в розмірі 43 900,00 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09.01.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.79).

09.02.2024 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив по справі в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та пояснила, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частини 1, 2 ст. 207 ЦК України).

На підтвердження позовних вимог позивач подав до суду копію договору № 1750007-А від 17.12.2021.

При цьому, приєднаний до матеріалів справи договір не містить підписів сторін договору.

Згідно позовної заяви та копії поданого позивачем договору № 1750007-А від 17.12.2021, такий укладено в режимі онлайн шляхом заповнення відповідачем в електронній формі анкети-згоди клієнта на сайті позивача.

Однак разом з позовом позивачем не надано жодного доказу, що відповідач здійснив дії, а саме: 1) зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця; 2) створив в такій системі особистий кабінет; 3) отримав пропозицію (оферту) та ознайомився з нею; 4) отримав електронне повідомлення від кредитодавця з одноразовим ідентифікатором; 5) ввів цей одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) кредитодавця; 6) використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) кредитного договору № 1750007-А від 17.12.2021.

Зокрема, у позові позивач не вказує, яким чином був надісланий та отриманий відповідачем такий ідентифікатор: СМС-повідомлення, певний месенджер тощо.

Доказів укладення договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано.

Отже, позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Тому наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам ст.ст. 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору.

Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме відповідач був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також що відповідач була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачу.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Проте, позивачем не надано до суду жодного доказу акцептування відповідачем пропозиції про укладення кредитного договору.

Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. В той же час, позивачем не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував встановлення особи, якій направлявся та чи направлявся взагалі примірник спірного договору.

Таким чином, позивачем не доведено факту укладення сторонами договору № 1750007-А від 17.12.2021, що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Також матеріали судової справи не містять доказів отримання відповідачем коштів від ТОВ «СС ЛОУН».

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. А це означає, що навіть якщо договір підписаний сторонами, але кошти (речі) позичальникові не надані, такий договір є неукладеним. Тільки фінансовий документ про отримання коштів є умовою його укладення, а значить і правових наслідків для позичальника.

Належними доказами, які підтверджують перерахування відповідачу певної суми від ТОВ «СС ЛОУН» можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Все це свідчить про факт, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами отримання відповідачем від ТОВ «СС ЛОУН» будь-яких коштів.

Також зазначає, що у вказаному договорі жодним чином не зазначається про відступлення права вимоги за договором № 1750007-А від 17.12.2021, як і не згадуються ПІБ особи відповідача.

Матеріали справи не містять невід`ємної частини договору факторингу «реєстр боржників», підписано ТОВ «Фінфорс» та ТОВ «СС ЛОУН».

Як вбачається з Додатку № 1 до договору факторингу від 16.12.2022 за № 2 ним затверджено форму реєстру прав грошових вимог. Вказаний додаток має 12 колонок.

Наданий же позивачем витяг містить 11 колонок, а отже був змінений, і відповідно не може слугувати належним та допустимим доказом відступлення права вимоги, оскільки в силу практики Верховного Суду не є реєстром, а є лише витягом, до того ж зміненим позивачем на власний розсуд.

Щодо стягнення заборгованості у сумі 43 900,00 грн. зазначає, що відповідно до п.2.6.2 нібито укладеного кредитного договору, термін надання кредиту: 17.12.2021-15.01.2022.

Як вбачається у правовій позиції, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 в справі № 444/9519/12 (пункт 54 постанови) - право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Отже, якби навіть кредитний договір було укладено та відповідач отримав би кошти у кредит, позивач мав би право нараховувати відсотки лише в межах терміну кредитування, а нарахування відсотків понад такий термін не відповідає вимогам чинного законодавства та сталій судовій практиці Верховного Суду.

Отже, за відсутності належних та допустимих доказів відступлення права вимоги від ТОВ «СС ЛОУН» до ТОВ «ФІНФОРС», вважає, що оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню, а позовна заява відмові у задоволенні в повному обсязі (а.с.88-98).

15.03.2024 від представника позивача надійшли письмові пояснення в яких просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та пояснили, що вважають відзив неогрунтованим, а твердження викладені в ньому безпідставними та такими, що вводять суд в оману. 17.12.2021 між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1750007-А у електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник, підписавши договір, підтверджує, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується дотримуватися правил, текст яких розміщений (станом на момент правовідносин) на сайті первісного кредитора.

Відповідно до правил надання коштів в кредит, з метою отримання кредиту позичальник має бути зареєстрований в ІТС товариства (первісного кредитора).

Тобто, позичальник (відповідач) самостійно створює пароль для доступу до особистого кабінету в ІТС первісного кредитора. Отже твердження відповідача про те, що ТОВ «ФІНФОРС» не надало до суду доказів направлення такого паролю для входу до ІТС первісного кредитора не витримують жодної критики та вводять суд в оману.

При вході до особистого кабінету позичальник заповнює наступну інформацію: контактний (фінансовий) номер телефону, електронну адресу, паспортні дані, РНОКПП, дата та рік народження, адреса проживання та реєстрації, контактну особу та засоби зв`язку з нею, тощо.

У разі прийняття позитивного рішення, товариство робить заявнику в особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір у формі проекту кредитного договору, який містить істотні умови та паспорт кредиту, із якими позичальник має можливість ознайомитись до моменту укладення договору.

Відповідач у тексті відзиву на позовну заяву (в частині підписання кредитного договору) посилається на ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», ЗУ «Про електронний цифровий підпис». Проте, відповідно до вищевказаних правил, умовах кредитного договору № 1750007-А від 17.12.2021 та в самій позовній заяві ТОВ «ФІНФОРС» описує та надає інформацію про те, що відповідні правовідносини, що склалися між відповідачем та правонаступником кредитора регулюються нормами ЗУ «Про електронну комерцію». Отже відповідач свідомо вказує на законодавчу базу, що не регулює відповідних правовідносин, хоча сам відповідач до укладення кредитного договору знав, що саме на підставі ЗУ «Про електронну комерцію» відбуватиметься становлення відносин відповідача та кредитора і погодився з ним. Відповідно, твердження відповідача та посилання на законодавство, що не регулює відносин позивача та відповідача мають інсинуаційний характер та уникнення виконання зобов`язання за кредитним договором.

Договір між первісним кредитором та відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на Веб-сайті подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «СС ЛОУН» надіслало позивачці за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який позивачка і використала для підтвердження підписання кредитного договору.

Відповідачем не надано жодних доказів, що свідчили б про вчинення шахрайських дій третіми особами (звернення до правоохоронних органів, НБУ, тощо), які могли б використати персональні дані відповідача при укладенні кредитного договору.

Станом на момент написання даних письмових пояснень не існує рішення суду яким кредитний договір № 1750007-А від 17.12.2021 укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «СС ЛОУН» визнаний недійсним.

Тому твердження відповідача про не товарність (не укладення) кредитного договору не підтверджується жодними доказами, є особистими припущеннями та носять виключно інсинуаційний характер.

ТОВ «ФІНФОРС» використовує скріншоти з ІТС первісного кредитора та паперові копії електронних доказів, як докази при поданні позовної заяви, що є правомірним оскільки, такі скріншоти та паперові копії електронних доказів прямо підтверджують реєстрацію особистого кабінету відповідача в ІТС первісного кредитора, факт укладення кредитного договору та розміру заборгованості відповідача.

На підтвердження переходу права вимоги на користь ТОВ «ФІНФОРС» останнім було направлено до суду копію договору факторингу № 2 від 16.02.2022 та витяг з додатку № 1 реєстру боржників. Повний перелік боржників в додатку № 1 містить персональні дані стосовно інших позичальників, що в силу законодавства щодо охорони персональних даних та комерційної таємниці не можуть розголошуватися без відповідного дозволу, оскільки містить персональні дані таких позичальників.

Відповідач загострює увагу, що позивач начебто вносив зміни до додатку № 1 до договору факторингу, проте відповідно до того на що вказує відповідач, варто зазначити, що десята колонка відповідного витягу у т.ч. комісія містить в дужках відмітку (за наявності).

Відповідно договір факторингу № 2 від 16.02.2022 не містить комісії, тому дана колонка відсутня в додатку № 1 до договору факторингу, що міститься в матеріалах справи.

Окрім того посилання відповідача про начебто нарахування відсотків за кредитним договором первісним кредитором поза терміном кредитування є безпідставним, оскільки у додатках до позовної заяви міститься детальний розрахунок за кредитним договором, який містить посилання на пункти кредитного договору, відповідно до яких відбувається нарахування кредитних коштів.

Разом з тим, кредитний договір містить автопролонгацію кредитного договору, що є невід`ємною частиною договору та існує (підписується) разом з кредитним договором (а.с.112-124).

15.03.2024 представник позивача заявив клопотання про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.130-132).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.03.2024 задоволено клопотання позивача ТОВ «ФІНФОРС» про витребування доказів та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» наступну інформацію (документи): чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 платіжну картку, маска картки № НОМЕР_3 ; виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної картки, маска картки № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 за період з 17.12.2021 по 21.12.2021; чи знаходиться номер телефону НОМЕР_4 в анкетних даних ОСОБА_1 ; інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_3 в період з 17.12.2021 по 21.12.2021; чи отримувала ОСОБА_1 в період з 17.12.2021 по 21.12.2021 грошові кошти в сумі 20 000,00 грн. на картку № НОМЕР_3 (а.с.137-139).

02.04.2024 від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла витребовувана судом інформація (а.с.155-156).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в наданих письмових поясненнях просив розглянути справу без участі сторони позивача, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі (а.с.124).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася з невідомих для суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та розміщенням оголошення на сайті Судової влади України.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, поданий відзив на позовну заяву, письмові пояснення на відзив, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ТOB «СС ЛОУН», Первісний кредитор, має весь регламентований чинним законодавством України, обсяг прав на здійснення господарської діяльності пов`язаної з видачою кредитних коштів, про що свідчить надана ТОВ «СС ЛОУН» на офіційному веб - сайті Товариства інформація, викладена у розділі: «Юридична інформація» за посиланням: «https://www.ccloan.ua/yuridichna- informatsiya» та є загальнодоступною.

ТОВ «СС ЛОУН» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи НОМЕР_5 від 14.04.2016, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на підставі Розпорядження № 809 від 14.04.2016. В зв`язку зі зміною місцезнаходження Відповідача ТОВ «СС ЛОУН», Національним банком України було переоформлено Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи і видано нове серія НОМЕР_6 від 23.12.2020. ТОВ «СС ЛОУН» має ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), яка була видана Товариству розпорядженням Нацкомфінпослуг від 13.04.2017 № 1127 (а.с.11-12).

17.12.2021 між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СС ЛОУН» було укладено електронний Кредитний договір № 1750007-А. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора f70483, про що свідчить п. 18 Договору, реквізити та підписи сторін (а.с.41-50).

Кредитний договір було укладено на підставі Правил надання коштів в кредит ТОВ «СС ЛОУН», затверджених наказом ТОВ «СС ЛОУН» № 1406-1 від 14.06.2021 (а.с.13-21).

Правила розміщені у вільному доступі на Веб-сайті ТОВ «СС ЛОУН» www.ccloan.ua в розділі https://www.ccloan.ua/yuridichna-informatsiya/ і будь-яка особа, яка бажає отримати кредит, в тому числі відповідач, мала та має можливість ознайомитись з цими та іншими документами перед укладанням Кредитного договору.

Згідно з пунктом 2.6.1. Кредитного договору, загальний розмір наданого кредиту складає 20 000,00 грн.

Відповідно до пункту 2.6.2. Кредитного договору, строк кредиту з 17.12.2021 по 15.01.2022 включно.

Згідно з п.2.6.4. Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 0,597 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка становить 695,34 %.

ТОВ «СС ЛОУН» виконало свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором та надало їй кредит в сумі 20 000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника № НОМЕР_3 , що також підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» (а.с.155).

В п.5.2. кредитного договору зазначено, що у разі не сплати позичальником заборгованості до закінчення строку дії договору та не продовження строку дії договору, кредитодавцем застосовується автопролонгація з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Позичальник, який підписує даний договір дає згоду на його автопролонгацію - продовження дії договору з дня запланованої дати повернення кредиту ще на 20 календарних днів. Позичальник вважається, таким, що прострочив повернення кредиту у разі, якщо він не повернув кредит і не продовжив строк користування кредитом до дня закінчення дії строку автопролонгації.

Відповідно до п.5.7. Кредитного договору, сторони погодили, що у випадку несплати позичальником заборгованості за кредитом/неоформлення продовження строку користування кредитом до запланованої дати повернення кредиту, цей Договір вважатиметься автопролонгованим, а строк користування кредитом - подовженим на наступних умовах:

5.7.1. Строк автопролонгації Договору та продовження строку користування кредитом складає період часу з дати (дня), наступної за запланованою датою повернення кредиту (або новою запланованою датою повернення кредиту у випадку оформлення продовження строку користування кредитом), і до спливу 20 (двадцяти) календарних днів включно.

5.7.2. В період автопролонгації діє підвищена процентна ставка у розмірі 2,99% в день.

Відповідно до п.5.8. Кредитного договору, сторони погодили, що угода на автопролонгацію Договору підписується Позичальником одночасно з підписанням цього Договору.

Відповідно до п.6.5. Кредитного договору, у випадку застосування автопролонгації строку дії договору та, відповідно, продовження строку користування кредитом, отриманого за акційною процентною ставкою, позичальник сплачує проценти за період з дня (дати) видачі кредиту і до запланованої дати за стандартною процентною ставкою. У такому випадку, нарахування процентів відбувається наступним чином: за період з дня (дати) видачі кредиту і до запланованої дати повернення кредиту, зазначеної у п. 2.6.3 цього договору, проценти перераховуються як різниця між стандартною процентною ставкою та акційною процентною ставкою. Таке перерахування відбувається у перший день дії автопролонгації.

Відповідно до п.6.6. Кредитного договору, у разі застосування автопролонгації на суму кредиту (фактичний залишок суму кредиту) позичальника нараховується підвищена процентна ставка, яка становить 2,99%, а за кожен день користування кредитом. Така підвищена процентна ставка нараховується починаючи з першого дня автопролонгації та діє до дня, зазначеного у відповідній угоді як нова узгоджена сторонами запланована дата повернення кредиту, та/або оформлення позичальником продовження строку користування кредитом на умовах цього договору.

Так, 17.12.2021 між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 було укладено угоду до кредитного договору № 1750007-А від 17.12.2021 (автопролонгація), яка є невід`ємною частиною кредитного договору. У відповідності до умов договору сторони погодили наступні умови угоди у випадку застосування прологації: загальна сума кредиту - 20 000,00 грн. Строк автопролонгації з 16.01.2022 по 04.02.2022 включно. Запланована дата повернення кредиту 04.02.2022 (нова запланована дата). За користування кредитом в період автопролонгації позичальник сплачує кредитодавцю проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 2,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 34 841,28%. Загальна вартість кредиту становить 43 900,00 грн. Ця угода вступає в законну силу з 16.01.2022 включно у випадку застосування автопролонгації у відповідності до умов Договору. Угода підписана позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «f70483» (а.с.51).

Тобто, автопролонгація строку дії Кредитного договору - це відкладальна обставина, застосування якої врегульовано частиною 1 статті 212 Цивільною кодексу України, а саме: особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

У встановлений строк нової узгодженої дати повернення кредиту (04.02.2022) відповідач не виконала свої боргові зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим, у відповідача виникла прострочена заборгованість перед Кредитором в розмірі 20 000,00 грн. - тіло кредиту та 23 900,00 грн. - нараховані проценти.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Кредитного договору неустойка за Кредитним договором їй не нараховувалась в силу норм Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19».

ТОВ «СС ЛОУН» виконало свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором та надало їй кредит в сумі 20 000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника.

Відповідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 26.03.2024 № 20.1.0.0.0/7-240320/58874, на ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_8 , номер телефону який знаходиться в анкетних даних НОМЕР_4 та згідно виписки за договором № б/н за період з 17.12.2021 - по 21.12.2021 на карту ОСОБА_1 17.12.2021 здійснено зарахування коштів у сумі 20 000,00 грн. (а.с.155-156).

Відповідно до довідки ТОВ «СС ЛОУН» № 16/02-С від 16.02.2022 про розрахунок заборгованості за договором, станом на 16.02.2022 розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 17.12.2021 № 1750007-А складає: 43 900,00 грн. з них: 20 000,00 грн. - сума виданого кредиту, 23 900,00 грн. - проценти за користування кредитом (а.с.53).

16.02.2022 між ТОВ «СС ЛОУН», як Клієнтом, та ТОВ «ФІНФОРС» як юридичною особою, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме з надання послуг факторингу, яка була видана Товариству розпорядженням Нацкомфінпослуг від 28 грудня 2017 року № 4666, було укладено Договір факторингу № 2, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.

Відповідно до положень Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за яким настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (сума наданого кредиту чи позики), проценти, комісію, неустойку (пеня, штраф) та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі прав грошових вимог, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору (а.с.54-56).

Згідно з Витягом з реєстру прав грошових вимог від 01.12.2023 (Додаток №1 до договору факторингу), ТОВ «СС ЛОУН» 16.02.2022 відступило на користь ТОВ «ФІНФОРС» право вимоги за кредитним договором № 1750007-А від 17.12.2021 на загальну суму 43 900,00 грн. (а.с.61).

ТОВ «ФІНФОРС» здійснило ТОВ «СС ЛОУН» два платежі за договором факторингу № 2 від 16.02.2022 (а.с.125-126).

Згідно з ч. 1 ст. 1082 Цивільного кодексу України, Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Про відступленням ТОВ «ФІНФОРС» права грошової вимоги за кредитним договором TOB «СС ЛОУН» повідомило позичальника шляхом направлення 16.02.2022 на електронну адресу позичальника електронного листа (а.с.62).

З довідки ТОВ «ФІНФОРС» № 01/12-Ф від 01.12.2023 про стан заборгованості за договором вбачається, що станом на 01.12.2023 розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 17.12.2021 № 1750007-А складає: 43 900,00 грн., із них: 20 000,00 грн. - тіло кредиту, 23 900,00 грн. - проценти (а.с.63).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою, другою статті 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку ТОВ «СС ЛОУН»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтями 1054, 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частинами 12, 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомленнях вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 березня 2020 року по справі №404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Підписавши кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідач погодилася з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «СС ЛОУН».

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Згідно з частиною 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Згідно з частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенанравления (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповіді особи, як адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцент може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийнятім такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до актів цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Отже, відповідач пройшла реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «СС ЛОУН», що свідчить, про те що вона ознайомилася з Правилами (примірним Договором) та іншою наданою їй інформацією.

Під час здійснення реєстрації в ITC Товариства відповідач виконала наступні дії:

1. надала всі свої особисті дані (ПІБ, дані паспорта; дату та рік народження, РНОКПП, свій номер мобільного телефону, електронну пошту, місце роботи, місце реєстрації та проживання тощо);

2. надала згоду на обробку персональних даних, шляхом проставлення в ITC Товариств; електронної відмітки, в порядку передбаченому статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних»;

3. створила особистий кабінет;

4. пройшла процедуру верифікації своєї платіжної картки, на яку в подальшому були перераховані кредитні кошти.

Надалі для безпосереднього оформлення кредиту відповідач в ITC Товариства обрала бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомилася з текстом Примірного кредитного договору, що пропонувався для укладання. Правилами, інформацією зазначеною в частині статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансовий послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправления (відсилання) до них/неї що повністю відповідає частині 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», про що відповідач поставила відповідну відмітку в ITC Товариства, після чого створила заявку на отримання кредиту згідно обраних нею умов.

Ознайомлення в Особистому кабінеті з Паспортом кредиту - інформація, яка надається споживачу до укладення договору (стандартизована форма) в порядку, за формою та за змістом, що передбачені статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» та іншою необхідною інформацією.

Після прийняття Кредитодавцем позитивного рішення щодо надання кредиту Позичальнику Кредитодавець зробив Позичальнику пропозицію в її Особистому кабінеті укласти електронний Кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими Заявник мав можливість ознайомитись до моменту укладання Кредитного договору.

Після прийняття Позичальником умов Кредитного договору уклала з Товариством електронний Кредитний договір, який був підписаний у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Після укладання Кредитного договору 17.12.2021 відповідач отримала кредит від Кредитодавця в сумі 20 000,00 грн., яку перераховано на її платіжну карту в АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 26.03.2024 № 20.1.0.0.0/7-240320/58874 відповідно до якої на ОСОБА_1 емітовано картку № 414949 ….1613, фінансовий номер телефону НОМЕР_4 (а.с.155).

Суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про відсутність доказів на підтвердження перерахування їй коштів за кредитним договором, оскільки матеріалами справи доводиться належність ОСОБА_1 платіжної картки № 414949 ….1613 та з виписки по рахунку вбачається зарахування їй коштів у сумі 20 000,00 грн. 17.12.2021.

Крім того, відповідачем не надано суду відомостей щодо неотримання нею кредиту в зв`язку з заволодінням її персональними даними іншими особами (звернення до правоохоронних органів тощо), тобто доказів вчинення шахрайських дій відносно відповідача з її рахунком.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 зазначає, що «з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів».

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що договір №1750007-А від 17.12.2021 підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим вона акцептувала пропозицію позивача та уклала кредитний договір шляхом введення одноразових ідентифікаторів.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк чи інша фінансова установа надає кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, позивач визначив розмір заборгованості, яка станом на 01.12.2023 утворилася на загальну суму розмірі 43 900,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 20 000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 23 900,00 грн.

З наданого розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач не здійснювала погашення сум за наданим кредитом, внаслідок чого закономірною є наявність заборгованості відповідача перед банком.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

16.02.2022 між ТОВ «СС ЛОУН», як Клієнтом, та ТОВ «ФІНФОРС» як Фактором, було укладено Договір факторингу № 2.

Відповідно до п.1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за яким настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (сума наданого кредиту чи позики), проценти, комісію, неустойку (пеня, штраф) та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі прав грошових вимог, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п.1.2. Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав грошової вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами реєстру прав грошових вимог згідно Додатку № 1, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права грошових вимог. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав грошових вимог - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав грошових вимог та є невід`ємною частиною цього договору.

На підтвердження оплати за договором факторингу № 2 від 16.02.2022 ТОВ «ФІНФОРС» надано платіжну інструкцію № 2583 від 28.10.2022 та платіжну інструкцію № 3576 від 26.09.2023 (а.с.125, 126).

Відповідно до копії витягу з реєстру прав грошових вимог до договору факторингу № 2 від 16.02.2022, ТОВ «ФІНФОРС» набуло права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору № 1750007-А від 17.12.2021 і загальна сума заборгованості становить 43 900,00 грн. Даний документ засвідчено представниками ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «ФІНФОРС» та містять відтиски печаток обох сторін.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «… боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

16.02.2022 відповідачу ОСОБА_1 направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги та з проханням погашати заборгованість за договором № 1750007-А в сумі 43 900,00 грн. (а.с.62), однак жодних платежів відповідач не вчинила та заборгованість не погасила.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 також не висловила жодних заперечень щодо відступлення права вимоги за кредитним договором № 1750007-А на користь ТОВ «ФІНФОРС».

Тобто, відповідач свідомо не скористалася своїм правом на дотримання строку для погашення заборгованості за кредитним договором, а позивач ТОВ «ФІНФОРС» вчинив всі необхідні дії для врегулювання спору.

У зв`язку із невиконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за договором № 1750007-А від 17.12.2021, сума заборгованості складає 43 900,00 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 20 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 23 900,00 грн., яку позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача.

Будь-яких доказів виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань на рахунок первісного кредитора, тобто ТОВ «СС ЛОУН» за кредитним договором № 1750007-А від 17.12.2021, матеріали справи не містять, при цьому відповідач ОСОБА_1 про виконання або часткове виконання таких зобов`язань у відзиві на позовну заяву не вказує.

За таких обставин, суд не приймає до уваги посилання відповідача ОСОБА_1 , як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, на відсутність доказів переходу права вимоги за вищевказаним кредитним договором.

З вимог позивача вбачається, що ТОВ «ФІНФОРС» не нараховувало ніяких сум заборгованості за кредитним договором відносно позичальника, а вказаний розмір заборгованості є незмінним з моменту отримання ТОВ «ФІНФОРС» права вимоги за кредитним договором від 17.12.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тому, враховуючи, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 43 900,00 грн.

До того ж, в правових позиція Верховного Суду зазначено про відсутність підстав для визнання договорів недійсними, зокрема, пунктів договору щодо нарахування процентів за користування кредитом та відсутність порушень зі сторони кредитодавця вимог Закону України «Про захист прав споживачів», що відображено в постановах від 12.01.2022 у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20, від 18.06.2021 у справі № 234/8079/20.

Волевиявлення сторони щодо підписання договору свідчить, що особа, яка погоджується укласти договір, отримала всі необхідні відомості для прийняття рішення про погодження умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори з споживачем умови, які є несправедливими. Однак, умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідач розумів розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів, що ним під сумнів не ставиться. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Окрім цього, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Так, судові витрати понесені позивачем підтверджуються наявними в матеріалах справи наступними документами: Ордером серії АН № 1321702 на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «ФІНФОРС» на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № б/н від 20 лютого 2023 року адвокатом Гурським Германом Юрійовичем (а.с.64); додатком до договору про надання правової допомоги від 20 лютого 2023 року, датованого 10 листопада 2023 року, укладеного між Адвокатським бюро «ГЕРМАН ГУРСЬКИЙ ТА ПАРТНЕРИ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» (а.с.65); копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю гр. Гурським Г.Ю. (а.с.66); копією платіжної інструкції № 3845 від 30 листопада 2023 року, де платником зазначено ТОВ «ФІНФОРС», отримувачем - АБ «Герман Гурський та партнери», на суму 7 000,00 грн., призначення платежу оплата послуг адвоката по дог. про надання прав. допомоги б/н від 20.02.2023 та додатку від 10.11.2023 ( ОСОБА_1 , кд № 1750007-А), без ПДВ (а.с.67).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловлену у постановах від 27.06.2021 року у справі № 922/2495/20, від 25.06.2021 року у справі № 922/902/20, від 23.06.2021 року у справі № 910/2478/20, від 18.06.2021 року у справі № 905/411/17, від 15.06.2021 року у справі № 910/3419/20, від 01.06.2021 року у справі № 922/2385/20, від 21.03.2021 року у справі № 712/1720/19, Верховний Суд зазначив, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначені фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвокатом іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Отже, сума гонорару є фіксованою, а при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).

Так, своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Під час розгляду вищевказаної заяви, з боку відповідача не надходило жодних клопотань про неспівмірність або зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Так, не надходження зі сторони відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, виключає можливість суду на зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Така правова позиція міститься в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

В постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 607/14338/19-ц зазначено, що матеріали справи не містять клопотання Особа_1 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.

Аналогічної позиції дотримується ВС КЦС у справі № 523/3904/19 від 09.02.2022.

У вищевказаній постанові Верховний Суд зазначив, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони.

Отже, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Оскільки від відповідача не надходило клопотань про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне стягнути витрати на правову допомогу.

Оскільки позовні вимоги позивача ТОВ «ФІНФОРС» задоволено в повному обсязі, тому з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України).

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 3923 від 30.11.2023 (а.с.1).

Тому, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1054, 1055 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» суму боргу за кредитним договором № 1750007-А від 17.12.2021 в розмірі 43 900,00 грн. (сорок три тисячі дев`ятсот гривень, 00 копійок), з яких: 20 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 23 900,00 грн. - нараховані проценти.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» судовий збір в розмірі 2 684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні, 00 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. (сім тисяч гривень, 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.08.2024.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», , юридична адреса: 01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, буд.4/6, корп. В, каб. 508-2.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий Б . К . Скирда