Номер провадження: 22-ц/813/1668/24
Справа № 501/2194/19
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря Соболєвої Р.М.

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк», відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , третя особа - Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк»

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 квітня 2023 року, ухвалене Іллічівським міським судом Одеської області у складі: судді Пушкарського Д.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , третя особа - Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року позивач Aкціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з вказаним позовом, який мотивувало тим, що згідно Закону України «Про іпотеку», відповідного застереження в п. 4.5.3 Договору іпотеки від 02 квітня 2008 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, Акціонерним товариством «УкрсоцБанк» було оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 жовтня 2018 року № 142000779 було зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк», а саме на трьохкімнатну квартиру загальною площею 72,6 в.м, житловою площею 40,6 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яке стало законним власником спірної квартири та права якого захищені ст. 316, 317 ЦК України.

Згідно довідки Чорноморської міської ради Виконавчий комітет Відділ реєстрації обліку осіб від 21 березня 2019 року, в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані відповідачі. Малолітні діти були зареєстровані у вказаній квартирі після укладення договору іпотеки, тобто передача в іпотеку відбулась раніше за реєстрацію в ній малолітніх осіб.

Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, зокрема було надіслано вимогу про добровільне виселення.

Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання в квартирі, колишній власник продовжує нею користуватися та відмовляється добровільно виселятися. Такі дії відповідачів створюють перешкоди позивачу у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатись нерухомим майном.

У зв`язку з чим позивач, посилаючись як на правову підставу своїх вимог на ч. 1, 2 ст. 319, 321, 391 ЦК України просив суд визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , зняти відповідачів з реєстраційного обліку у вказаної квартири, а також стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача судові витрати.

Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року залучено до участі у справі № 501/2194/19 замість позивача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступника - АТ «Альфа-Банк».

Ухвалою суду від 13 лютого 2023 року було залучено до участі у справі № 501/2194/19 замість позивача АТ «Альфа-Банк» його правонаступника - АТ «Сенс Банк».

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11 квітня 2023 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , третя особа - Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області про виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Сенс Банк» просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 квітня 2023 року, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вважає висновок суду про відмову у задоволенні позову через те, що позивач не запропонував відповідачам іншого житла, помилковим з огляду на реєстрацію за собою як за іпотекодержателем АТ «Укрсоцбанком» права власності на іпотечну квартиру. Доводами апеляційної скарги фактично є підстави позову, зокрема, посилання на те, що втративши право власності на квартиру, відповідачі втратили відповідно до ст. 317 ЦК України право користування житлом, крім того, малолітні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 зареєстровані в зазначеному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки, що не відповідає вимогам пункту 2.1.4. та вчинене без згоди іпотекодержателя. Оскільки відповідачі не є власниками житла, своїми діями порушують законні права АТ «Укрсоцбанк», тому вони підлягають виселенню у зв`язку з тим, що незаконно займають та проживають в квартирі без будь-яких правових підстав, а власник відповідно до вимог ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, заявник посилається на постанови Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 398/870/16-ц, ВП ВС від 08 лютого 2022 року № 1227/8971/2012, ВП ВС від 22 березня 2023 року у справі № 361/4481/19, ВС від 16 грудня 2020 у справі № 182/7347/20.

Справа перебувала у провадженні судді ОСОБА_12

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 941/0/15-23 від 28 вересня 2023 року суддю ОСОБА_12 звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У зв`язку з відставкою судді ОСОБА_12 справу передано до провадження судді Назарової М.В., судді учасники колегії: Заїкін А.П., Погорєлова С.О. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2023).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 грудня 2023 року вилучено суддів учасників колегії Заїкіна А.П., Погорєлову С.О., нові судді: Лозко Ю.П., Кострицький В.В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у вказаній справі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року справу призначено на 02 квітня 2024 року о 15-30 год, судове засідання не відбулось у зв`язку з відпусткою судді Назарової М.В. з 19 березня по 12 квітня 2024 року, розгляд справи відкладено на 13 серпня 2024 року о 16-й год.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Акціонерне товариство «Сенс Банк» судову повістку отримало 08.08.2024 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області судову повістку отримало 08.08.2024 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Всі учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що не є перешкодою в розумінні ч. 2 ст. 372 ЦПК України для розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що 02 квітня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором кредиту № 2008/661/Ф03.14/030, укладеним 02 квітня 2008 року між іпотекодержателем та іпотекодавцем, та за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 2008/661/Ф03.37/031, укладеним 02 квітня 2008 року між іпотекодержателем та іпотекодавцем, наступне нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 40,6 кв.м, загальною - 72,6 кв.м (т. 1 а.с. 7-8).

Зазначена квартира належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Іллічівської міської ради Одеської області 10 грудня 2003 року (т. 3 а.с. 28).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» АТ «Укрсоцбанк» було оформлено право власності на трьохкімнатну квартиру, загальною площею 72,6 кв.м, житловою площею 40,6 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належала на праві власності ОСОБА_1 .

Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно є відповідне застереження в п.п.4.5.3. Договору іпотеки від 02 квітня 2008 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 жовтня 2018 року № 142000779, було зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк», а саме на трьохкімнатну квартиру загальною площею 72,6 в.м, житловою площею 40,6 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 10).

За відомостями відділу реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (т.1 а.с.9).

АТ «Укрсоцбанк» було направлено відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вимогу за вих. № 2256 від 26 червня 2019 року про добровільне виселення зі зняттям всіх мешканців житла з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 11).

Виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області як орган опіки та піклування, згідно наданого висновку № 1-17-23 від 13 грудня 2020 року (т. 2 а.с. 35-37), вважає недоцільним виселення та зняття з реєстраційного обліку малолітніх ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів з житлового приміщення, суд виходив із вимог ст. 109 ЖК України, ст. 40 закону України «Про іпотеку» та вважав, що виселення з житла, яке є предметом іпотеки і придбане не за кредитні кошти, можливе лише з наданням іншого постійного житла відповідно до вимог ст. 109 ЖК України, і таке постійне житло повинно вказуватися у рішенні суду, а відсутність вказівки у позові на інше житло, яке надається у зв`язку із виселенням із іпотечного житла, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення, про що свідчить стала практика Верховного Суду.

Переглядаючи вказане судове рішення, за доводами апеляційної скарги, колегія суддів погоджує такий висновок суду з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку).

Згідно з частинами першою, третьою статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не допускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

У частині третій статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що існують такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду); позасудовий (на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (частина друга статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9, частин першої, четвертої статті 156 ЖК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (частина друга статті 156 ЖК України).

Крім того, відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства»).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві».

Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Щоб захистити особу від свавілля, недостатньо забезпечити формальну можливість мати змагальне провадження для оскарження застосування положення закону в її справі. Якщо ухвалене в результаті судове рішення не містить обґрунтування або доказової бази, виникле втручання у гарантоване Конвенцією право може стати непередбачуваним та, як наслідок, не відповідати вимозі законності.

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, ЄСПЛ надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (рішення у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, який вимагає дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи. При цьому необхідно враховувати, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар.

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції.

Аналізуючи статтю 109 ЖК України, можна зробити висновок, що частина третя цієї статті деталізує порядок виселення осіб, які проживають у переданому і потеку житловому приміщенні після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на житло шляхом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін (у договірному порядку) без звернення до суду. У такому випадку після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житло всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк.

Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У цьому випадку частина третя статті 109 ЖК України відсилає до частини другої цієї статті, у якій зазначається про необхідність надання громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, іншого постійного житлового приміщення (за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку), із зазначенням такого постійного житлового приміщення в рішенні суду.

Тобто порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом позасудового врегулювання чи в судовому порядку) не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені частиною другою статті 109 ЖК України.

Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 361/4481/19 (провадження № 14-109цс22), на яку заявник і посилається у апеляційній скарзі, але невірно її тлумачить, дійшла правового висновку, що загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене частиною другою статті 109 ЖК України, стосується не тільки випадків виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення.

Це передбачено і в частині першій статті 109 ЖК України, в якій вказано, що виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

А тому в разі якщо іпотечне майно було набуто не за кредитні кошти і на нього звертається стягнення в позасудовому порядку та якщо мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, то виселення цих осіб повинне відбуватися на підставі рішення суду в порядку статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частин першої - третьої статті 109 ЖК України, тобто з наданням іншого постійного житлового приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 109 ЖК України, тобто з наданням цим громадянам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу.

У цій справі судами встановлено, що спірне нерухоме майно набуте у власність іпотекодавцем не за рахунок кредитних коштів, оскільки належала Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Іллічівської міської ради Одеської області 10 грудня 2003 року на підставі рішення виконкому Іллічівського міської ради від 27/11/2003 за № 934 (т. 3 а.с. 28).

При цьому позивачем не надано доказів про те, що відповідачі мають інше житло, а також про можливість надання їм іншого постійного житлового приміщення.

Отже, підстав для виселення немає, так як іншого житла позивач не запропонував.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, підстави заявленого позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 січня 2023 року у справі № 691/995/21, від 23 січня 2023 року у справі № 199/8873/21, від 31 січня 2023 року у справі № 202/7525/21, від 07 квітня 2023 року у справі № 183/4167/20, провадження № 61-9808св22, від 13 квітня 2023 року у справі № 932/929/22, провадження № 61-1731св23, від 18 травня 2023 року у справі № 183/4173/20, провадження № 61-3475св22, від 31 травня 2023 року у справі № 215/6578/21, провадження № 61-153св23, від 04 жовтня 2023 року у справі № 932/10763/20, провадження № 61-3729св22, від 25 жовтня 2023 року у справі № 314/460/22, провадження № 61-13109св22, від 06 грудня 2023 року у справі № 205/5887/22, провадження № 61-9703св23, від 19 лютого 2024 року у справі № 314/459/22, провадження № 61-5881св23, від 13 березня 2024 року у справі № 297/1649/21, провадження № 61-1768св24, від 19 квітня 2024 року у справі № 183/6274/21, провадження № 560св24, від 30 квітня 2024 року у справі № 636/5747/21, провадження № 61-144св24, та інших.

Водночас викладені в оскаржуваному судовому рішенні у цій справі висновки суду не суперечать правовим висновкам, сформульованим у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 638/13030/13-ц, від 02 вересня 2020 року у справі № 755/18091/18, від 22 березня 2023 року у справі № 361/4481/19, від 26 січня 2024 року у справі № 335/9076/20.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідачів іншого житла, а позивач вказаного не спростував.

Враховуючи тривалий зв`язок (з 2003 року) відповідачів із спірним житловим приміщенням, ненадання позивачем доказів наявності у них іншого житла, слід погодитися з судом, що позовні вимоги, за встановлених обставин до задоволення не підлягають, оскільки відповідачі не можуть бути виселені без надання іншого житла.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що малолітні особи набули права користування вказаним житловим приміщенням в порушення умов договору іпотеки, оскільки місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (частина четверта статті 29 ЦК України), а всі діти, які вказані відповідачами по справі, народилися після передачі відповідачкою ОСОБА_1 належної їй квартиру в іпотеку.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено обов`язок батьків або інших законних представників зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (частина друга статті 156 ЖК України).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 травня 2024 року у справі № 303/319/20 (провадження № 61-400св24).

Отже наведені у апеляційній скарзі доводи вже були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Будь-яких інших доводів апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи, що рішення суду підлягає залишенню без змін, судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 13 серпня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко