суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Гудими Д. А., Тітова М. Ю. на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 липня 2024 року в справі № 748/2841/23 (провадження № 61-5203св24)
за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 , третя особа - Чернігівська районна державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року.
Предметом позову ОСОБА_1 є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_3 .
Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син - ОСОБА_3 . З метою подання заяви про прийняття спадщини вона звернулася до нотаріуса, але їй було роз`яснено, що вона пропустила шестимісячний строк для подання такої заяви. Вказувала, що пропустила цей строк через юридичну необізнаність щодо строків та процесу оформлення спадкових справ, а також через похилий вік та стан здоров`я.
Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, у позові відмовив. Вважали, що позивач не довела наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.
Верховний Суд рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції змінив, виклав їхні мотивувальні частини в редакції своєї постанови.
Верховний Суд дійшов висновку, що суди неправильно визначили початок перебігу та закінчення строку для прийняття спадщини й апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги, тому оскаржувані судові рішення слід змінити.
Колегія суддів зазначила, що в касаційній скарзі позивач наполягала на тому, що мала легітимні очікування на те, що оскільки на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється, вона зможе подати заяву про прийняття спадщини; необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню і поширенню коронавірусної хвороби створили їй перешкоди в тому, щоб своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Проте такі підстави позову в позовній заяві позивач не вказувала, всупереч частини шостої статті 367 ЦПК України зазначила про них лише в апеляційній скарзі.
З такими висновками колегії суддів погодитися не можемо й відповідно до вимог статті 35 ЦПК України висловлюємо окрему думку.
Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має врахувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Презумпція знання законодавства закріплена в статті 57 Конституції України, а саме кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.
Суть презумпції полягає в тому, що ніхто не може посилатись на незнання закону, якщо він був опублікований у встановленому законом порядку.
Відповідно до статті 5 Указу Президенту України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо більш пізній строк набрання ними чинності не передбачено в цих актах. Акти Кабінету Міністрів України, які визначають права і обов`язки громадян, набирають чинності не раніше дня їх опублікування в офіційних друкованих виданнях.
Постановою Кабінету Міністрів України № 719 від 24 червня 2022 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану» внесено зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», і викладено його в такій редакції: «Установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці».
Цей пункт був виключений на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 469 від 09 травня 2023 року (набуття чинності 23 травня 2023 року).
Дійсно вказаний пункт постанови суперечивстаттям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягав застосуванню.
Однак впровадження цієї норми права Кабінетом Міністрів України як вищим органом у системі органів виконавчої влади свідчить про нечіткість норм національного законодавства щодо строку на прийняття спадщини в період дії воєнного стану.
Частина третя статті 82 ЦПК України визначає, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Постанова Кабінету Міністрів України № 719 від 24 червня 2022 року була опублікована у встановленому законом порядку, тобто доведена до відома населення.

Відповідно обставина нечіткості норм національного законодавства щодо строку на прийняття спадщини в період дії воєнного стану є загальновідомою та, незалежно від того, посилалася позивач в позовній заяві на цю обставину, чи ні, є достатньою підставою для надання їй додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилася в період дії вищевказаної норми постанови Кабінету Міністрів України про зупинення перебігу строку для прийняття спадщини на період воєнного стану.

Крім того, посилання на норми, які регламентують такий строк, їхнє цитування не є ні відомостями, які позивач мала наводити в позовній заяві, ні доказами на підтвердження обставин позову (частина третя статті 175 ЦПК України). Тому Верховний Суд помилково виснував, що посилання позивача в касаційній скарзі на зупинення на період воєнного стану перебігу строку для прийняття спадщини є новою підставою позову, яку позивач не вказала в позовній заяві.

На відміну від позовної давності, яку суд застосовує за заявою сторони в спорі (частина третя статті 267 ЦК України), застосування приписів щодо строку на прийняття спадщини та його зупинення не пов`язане з поданням заяви, у тому числі позовної заяви.

Як неодноразово вказувала Велика Палата Верховного Суду, те, які саме приписи законодавства вважала застосовними до спірних правовідносин позивач, і як вона їх тлумачила, не є визначальним для вирішення спору. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтувала її вимоги щодо захисту права, тоді як юридична кваліфікація цих обставин у позовній заяві та інших заявах по суті справи не обмежує суд у виборі норм права для вирішення спору. Незгода суду з наведеним позивачем юридичним обґрунтуванням не є підставою для відмови в позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи самостійно здійснює юридичну кваліфікацію спірних правовідносин.

Інакше кажучи, вказівка позивачем конкретних приписів для обґрунтування позову не є визначальною для вибору судом тих приписів, які слід застосувати, вирішуючи спір. З`ясувавши під час розгляду справи, які нормативні приписи вказала сторона справи або інший її учасник для обґрунтування вимог чи заперечень, суд самостійно здійснює юридичну кваліфікацію спірних правовідносин і застосовує для ухвалення рішення ті нормативні приписи, предметом регулювання яких є відповідні відносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року в справі № 686/7081/21 (пункти 65, 66)).

У цій справі встановлено, що спадщина після смерті сина позивача відкрилася саме в період дії норми постанови Кабінету Міністрів України, яка передбачала зупинення перебігу строку для прийняття спадщини на час дії воєнного стану, тому ця обставина не могла бути залишена судами поза увагою.

До того ж, слід врахувати, що введення воєнного стану на всій території України з 24 лютого 2022 року є тією обставиною, що беззаперечно впливає на права громадян. З метою недопущення порушення цих прав законодавець вніс певні зміни до нормативно-правових актів. Зокрема, Прикінцеві і перехідні положення ЦК України доповнені пунктом 19, у якому передбачено, що в період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Тому з огляду на принцип розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), який Верховний Суд достатньо часто застосовує у постановах, може видаватися достатньо дивною ситуація, коли позовна давність, що має значення для отримання судового захисту порушеного права, зупинена на весь період воєнного стану, а строк для прийняття спадщини - ні.

Беручи навіть це до уваги, позивач могла розраховувати на те, щоб суд урахував зумовлену постановою Кабінету Міністрів України № 719 від 24 червня 2022 року ситуацію неякісного правового регулювання цивільних відносин щодо строку для прийняття спадщини (неузгодженість такого регулювання з ЦК України).

Окрім цього, за встановленими судами обставинами ОСОБА_4 в серпні 2022 року, за місяць до смерті сина, перенесла інсульт, потребує стороннього догляду та постійної медикаментозної терапії, що підтверджується випискою з медичної карти амбулаторного хворого від 22 вересня 2023 року.

Зазначені обставини свідчать, що в позивача існували додаткові перешкоди для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини, що також не могло бути залишено судами поза увагою.

З огляду на викладене вважаємо, що неврахування судами таких об`єктивних обставин як: дія воєнного стану на всій території України з 24 лютого 2022 року, нечіткість у нормах національного законодавства щодо строку на прийняття спадщини в період дії воєнного стану, зупинення на час воєнного стану перебігу позовної давності, а також стан здоров`я позивача, не відповідає завданням та основним засадам цивільного судочинства, є проявом «надмірного формалізму» та не узгоджується із розумністю як однією з основних засад цивільного законодавства.

Таким чином, касаційна скарга підлягала задоволенню, а рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Судді Д. А. Гудима

М. Ю. Тітов