Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/1208/24
Провадження по справі № 2/514/422/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравченко П.А.,

за участю секретаря судового засідання Мельниченко Н.М.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від обов`язку утримувати батька,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить звільнити її від обов`язку утримувати батька ОСОБА_2 .

Свої вимоги мотивує тим, що на протязі останнього року на адресу Позивачки надходять постійні вимоги Відповідача, про необхідність висилання грошей на його утримання. Позивачка вважає такі вимоги безпідставними з урахуванням наступного.

Сімейним законодавством України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, незалежно від того, з ким із батьків вона проживає, а також брати участь у її виховані і розвитку.

Однак, батьком позивача даний обов`язок не виконувався, оскільки Позивачка проживала окремо з 1997 року. З раннього віку працювала самостійно, навчалась на бюджетній основі, будь якої допомоги від батька не отримувала. Згідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_4 ». Має на утриманні двох малолітніх дітей та хворих батьків чоловіка.

Зазначає, що ОСОБА_2 ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо виховання та утримання доньки ОСОБА_3 , проживав окремо з сином, якого виховував та забезпечував.

З урахуванням вищезазначеного, вимушена була звернутися до суду з позовом про звільнення її від обов`язку утримувати батька ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 16 липня 2024 року позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 25 липня 2024 року було закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась. Надала заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Надав заперечення, відповідно до яких зазначив, що його донька ОСОБА_1 повинна йому оплачувати 30 000 грн. Той факт, що вони не проживали разом та він не приймав участі у її забезпеченні не має суттєвого значення. Враховуючи, що вона є його донькою та повинна його утримувати.

В зв`язку з тим, що сторони у судове засідання не з`явились, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06 серпня 1983 року (а.с.10).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 09 червня 2007 року ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с.10).

З довідки МСЕК від 30.10.2012 року, вбачається, що ОСОБА_2 , є інвалідом 2-ї групи, безстроково (а.с. 9).

Згідно вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 вбачається, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 хворіє, є інвалідом 2-ї групи, має потребу в отриманні значної суми грошових коштів на ліки та їжу. Крім того, є необхідність постійного пересування, для потреби життєдіяльності необхідний особистий автомобіль. Для забезпечення зазначених потреб ОСОБА_1 має висилати грошові кошти кожного місяця у розмірі 30 000 грн. (а.с.11).

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої, третьоїстатті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК Україниповнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Так із матеріалів справи вбачається, що відповідач є інвалідом 2-ї групи, безстроково. Відомостей щодо необхідності додаткового забезпечення та розміру отримуваної соціальної допомоги суду не надано. Відповідач не заперечує того факту, що він не приймав участі у забезпеченні доньки ОСОБА_1 та усунувся від обов`язку у її вихованні. Доводи відповідача про те, що він має право на утримання незалежно від того чи приймав він участь у забезпеченні та вихованні дитини, судом до уваги не беруться, оскільки невиконання обов`язку щодо виховання та забезпечення доньки є підставою для звільнення судом від обов`язку утримання батька.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин судом, наданих доказів та пояснень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 76, 89, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від обов`язку утримувати батька задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від обов`язку утримувати батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.А. Кравченко