Справа № 234/1761/22
Провадження № 2/202/2424/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Бєльченко Л.А., за участі секретаря судового засідання Ульянченко А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товарна біржа «Євгенія Сервіс», про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Коваленко А.О., до Краматорського міського суду Донецької області через систему «Електронний суд» подано позов про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Розпорядженням голови Верховного Суду від 15.03.2022 року №8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» було змінено територіальну підсудність Краматорського міського суду Донецької області на Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2023 року визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи.

Ухвалою судді від 21.12.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з невиконанням вимог ст.ст. 175,176 ЦПК України.

Ухвалою судді від 23.03.2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позову представником позивача зазначено, що 22.06.2001 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на Товарній біржі «Євгенія Сервіс» був укладений договір купівлі-продажу №1862. Згідно умов цього договору ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,80 кв.м. В Бюро технічної інвентаризації вказаний договір зареєстрований не був.

Зазначає, що позивачем і відповідачем були виконані всі умови договору купівлі-продажу. ОСОБА_1 весь цей час користувалася квартирою, але наразі розпорядитися нею не може. Тому представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги, визнавши за ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи без участі ОСОБА_1 і її, представника, участі. Позов підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, на адресу суду повернувся конверт з поштовим повідомленням з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Представник третьої особи - Товарна біржа «Євгенія Сервіс» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений.

З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд висновку про відмову у задоволені позову з наступних підстав.

Відповідно до договору купівлі-продажу №1862, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 22.06.2001 року відповідач продала, а позивач придбала квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,80 кв.м. Даний договір укладений на Товарній біржі «Євгенія Сервіс». В Бюро технічної інвентаризації вказаний договір зареєстрований не був.

Правовідносини, що склалися між сторонами мали місце у 2001 році, тому при вирішенні спору суд керується нормами законодавства, що діяли на той час, зокрема ЦК УРСР, які діяли до 2003 року.

За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди щодо всіх істотних умов. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (частина 1 ст.227 ЦК УРСР).

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

Отже, положення статті 227 ЦК УРСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири). Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер стосовно відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» стосовно угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто закон спеціальний переважає закон загальний. Про таке наголошено у постанові Верховного Суду від 23.11.2022 року, у справі №521/14551/19.

Відповідно до змісту ст. 47 ЦК Української РСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Отже, вбачається, що діючими на той час нормами законодавства передбачалося, у разі ухилення від нотаріального посвідчення угоди однією із сторін договору, за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнання її дійсною. В такому випадку нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушенипх, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребьуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимоги про визнання договору купівлі-продажу квартири, укладеного 22.06.2001 року на Товарній біржі «Євгенія Сервіс», дійсним, у цій справі не заявлялися.

Отже, суд вважає, що позивачем обраний не правильний спосіб захисту, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 4, 5, 10, 13, 81, 89, 259-263, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 , третя особа Товарна біржа «Євгенія Сервіс», про визнання права власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л. А. Бєльченко