ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/5464/20

провадження № 22-ц/4809/811/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 ,

Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє представник адвокат Дубовенко Валерій Мартійович, на рішення Ленінського районного суду Кіровоградської області (суддя Іванова Л. А.) від 14.06.2023,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

09.09.2020 ОСОБА_3 , яка протягом розгляду цієї справи в суді першої інстанції змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (Т. 2, а. с. 43), звернулася з позовом до ОСОБА_2 та Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1 у якому просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом № 1-193, видане 10.04.2019 Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1 Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Коваленко Інні Олександрівні на спадкування кімнати АДРЕСА_1 від померлої ОСОБА_5 .

Свою вимогу позивачка обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_5 , яка по собі лишила заповіт на користь позивачки на кімнату АДРЕСА_1 .

У цій кімнаті до своєї смерті проживала ОСОБА_5 разом з позивачкою, а тому згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України остання вважається такою, що прийняла спадщину.

У липні 2020 року позивачка звернулася до нотаріальної контори з питання отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно й дізналася, що ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивачки (дочка ОСОБА_5 ) - ОСОБА_2 вже отримала у Кропивницькій міській державній нотаріальній конторі № 1 свідоцтво про право на спадщину за законом на це майно.

Позивачка вважає, що Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1 не з`ясувала належним чином наявність заповіту та коло спадкоємців, які прийняли спадщину, безпідставно та з порушенням прав позивачки видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом (Т. 1, а. с. 2 4).

2.Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду Кіровоградської області від 14.06.2023 п ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 задоволено. Суд визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.04.2019, посвідчене державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Тимко О. В., зареєстроване в реєстрі за № 1-193, видане ОСОБА_2 за яким спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з кімнати АДРЕСА_1 в, яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У порядку розподілу судових витрат суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Суд першої інстанції встановив, що на час відкриття спадщини спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 постійно проживала зі спадкодавицею ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , а тому вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Суд також встановив, що нотаріус Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 порушив приписи ст. 63 Закону України «Про нотаріат», п. 3.2 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та видав відповідачці свідоцтво про право на спадщину з порушенням закону та прав позивачки, як спадкоємиці, як спадщину прийняла (Т. 2, а. с. 50 68).

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідачка у справі ОСОБА_2 , від імені якої діє представник адвокат Дубовенко Валерій Мартійович, звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду Кіровоградської області від 14.06.2023 в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним відмовити.

Апелянт стверджує, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим так, як суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, суд неправильно застосував норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України оскільки не врахував, що для прийняття спадщини спадкоємець не лише повинен проживати зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а й щоб таке проживання було постійним.

Суд дав неправильну оцінку показанням свідків. Крім того, не врахував, що позивачка разом з чоловіком та їх дитиною не могли проживати зі спадкодавицею в одній кімнаті.

Суд безпідставно виснував про порушення нотаріусом ст. 63 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Позивачка не прийняла спадщину у встановлений ст. 1270 ЦК України строк, а тому право на спадкування за законом отримала відповідачка, яка це своє право реалізувала.

4.Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5.Короткий зміст пояснень учасників справи, висловлених у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Апелянт ОСОБА_2 особисто у судове засідання не з`явилася, а її представник адвокат Дубовенко Валерій Мартійович підтримав апеляційну скаргу.

Позивач у справі ОСОБА_1 також до суду особисто не з`явилася, а її представник адвокат Васильченко Зоя Сергіївна апеляційну скаргу не визнала.

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 07.11.2011, укладеним між ОСОБА_8 («Продавець» за договором) і ОСОБА_5 («Покупець» за договором), який посвідчений нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О. П. та зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 7181, ОСОБА_5 купила квартиру під номером АДРЕСА_1 .

Цей договір купівлі-продажу зареєстрований 07.11.2011 у Державному реєстрі правочинів за номером 4726687, а 28.11.2011 належне ОСОБА_5 право власності на цей об`єкт зареєстровано у Державному реєстрі прав.

18.12.2013 ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 Нікітенко О. В., зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2-334, згідно з яким належну їй на праві приватної власності квартиру (кімнату) під номером АДРЕСА_1 , вона заповіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Цей заповіт зареєстрований 18.12.2013 у Спадковому реєстрі за номером 55499952.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла.

Станом на час відкриття спадщини після ОСОБА_5 її заповіт від 18.12.2013 був чинний.

До своєї смерті ОСОБА_5 проживала за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з інформацією Відділу реєстрації місця проживання особи Міської ради м. Кропивницького № 989 від 14.05.2018 станом на 20.11.2017 за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстрована з 25.07.2016); ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрована з 01.02.2013); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (зареєстрована з 07.12.2011, а знята з реєстрації у зв`язку з державною реєстрацією смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ).

10.05.2018 за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини, яка відкрилася по смерті її матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1 завела спадкову справу № 242/2018.

10.04.2019 державний нотаріус Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Тимко О. В. видав свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1-193, яким посвідчено, що на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , 1953 р. н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її дочка ОСОБА_2 , 1975 р. н., а спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з кімнати АДРЕСА_1 в, яка належала спадкодавцю на підставі договору купівліпродажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 07.11.2011 за реєстром № 7181, зареєстрованого ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 28.11.2011, номер запису: 63750, в книзі: 178, реєстраційний номер: 31876572.

Право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.04.2019, номер запису про право власності: 31113476, підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину серії 1-193, видане 10.04.2019 Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1.

01.07.2020 ОСОБА_3 звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , посвідченим 18.12.2013 Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1, зареєстровано в реєстрі для вчинення нотаріальних дій за № 2-334, яка складається з кімнати АДРЕСА_1 в.

Постановою державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Тимко О. В. від 01.07.2020 № 949/02-31 ОСОБА_3 відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.12.2013 після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , з тих підстав, що 10.04.2019 Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1 вже було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , на кімнату АДРЕСА_1 на ім`я доньки померлої ОСОБА_2 .

7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 за наявними у справі доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що відповідач Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1 апеляційну скаргу на рішення суду не подавала і до апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 не приєдналася, керуючись принципом диспозитивності, колегія суддів апеляційного суду не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в тих частинах задоволення позову до цього відповідача.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1.Норми права та акти законодавства, які підлягають застосуванню

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України),

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України).

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ст. 1301 ЦК України).

8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 судам роз`яснено, що відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

Отже, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними.

Враховуючи, що за змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування за законом виникає лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, тому видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину спадкоємці за законом за умови, що спадщина прийнята спадкоємцем за заповітом є достатньою підставою для визнання виданого свідоцтва недійсним.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, на підставі матеріалів спадкової справи № 242/2018 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , суд першої інстанції правильно встановив, що у передбачений ст. 1270 ЦК України строк заяву про прийняття спадщини подала нотаріусу спадкоємець першої черги за законом дочка померлої ОСОБА_2 , якій нотаріус видав свідоцтво від 10.04.2018 про право на спадщину за законом на кімнату № 7, що в АДРЕСА_3 в.

Натомість спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 заяву по прийняття спадщини нотаріусу не подала взагалі, натомість 01.07.2020 подала заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Позовну вимогу про визнання виданого ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним позивачка обґрунтувала тим, що на час відкриття спадщини вона постійно проживала разом зі спадкодавицею ОСОБА_5 й продовж встановленого ст. 1270 ЦК України строку не заявила про відмову від спадщини, а тому за законом (ч. 3 ст. 1268 ЦК України) вона вважається такою, що спадщину прийняла.

Згідно з пунктами 3.19, 3.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Отже, згідно з цим Порядком факт постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується реєстрацією місця проживання спадкодавця і спадкоємця за однією адресою.

Поряд з цим, згідно зі сталою практикою Верховного Суду (правові висновки), яка враховується судами нижчих інстанцій згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 27.02.2019 у справі № 471/601/17-ц, від 10.04.2020 у справі № 355/832/17-ц, від 19.05.2021 у справі № 937/10434/19-ц, від 9.09.2021 у справа № 464/566/19 тощо).

Таким чином, обставина постійного проживання спадкоємці зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, яка підтверджена реєстрацією їх місця проживання за однією адресою, може бути спростована іншими доказами.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Докази у справі мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності, які встановлені ст. ст. 77 - 80 ЦПК України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Факт реєстрації місця проживання спадкоємиці за заповітом ОСОБА_7 разом зі спадкодавицею ОСОБА_5 (бабою позивачки) за адресою: АДРЕСА_2 , з 01.02.2013 підтвержується інформацією, наданою на запит Кропивницькій міській державній нотаріальній конторі № 1 відділом реєстрації місця проживання особи Міської ради міста Кропивницького 14.05.2018 за № 989, яка міститься у спадковій справі № 242/2018, а її копія в матеріалах цивільної справи (Т. 1, а. с. 53).

У розумінні пунктів 3.19, 3.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України підтверджена довідкою органу реєстрації місця проживання реєстрація проживання спадкодавця і спадкоємця у житлі за однією адресою є достатньою підставою вважати, що вони постійно проживали разом і спадкоємиць прийняв спадщину.

Крім того, згідно з наявною в матеріалах спадкової справи № 242/2018довідкою КП «ЖЕО № 3» від 10.05.2018 № 205, виданої ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , проживала та була зареєстрована з 07.12.2011 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , разом з нею проживалита були зареєстровані: дочка ОСОБА_2 , яка зареєстрована з 25.07.2016, онука ОСОБА_9 , яка зареєстрована з 01.02.2013. Копія цієї довідки міститься у цивільній справі (Т. 1, а. с. 50).

Апелянт у своїй скарзі вказує на те, що нібито довідка КП «ЖЕО № 3» від 10.05.2018 № 205 підтверджує лише факт реєстрації місця проживання позивачки у житлі спадкодавця, але не підтверджує факт їх спільного проживання. Проте таке твердження не відповідає дійсності так, як у цій довідці вказана інформація не лише про реєстрацію місця проживання позивачки, а й про фактичне її проживання та те, з ким вона проживала, зокрема зі спадкодавцем.

У матеріалах спадкової справи № 242/2018 міститься також копія заповіту ОСОБА_5 , складеного на користь позивачки у справі, та витяг зі Спадкового реєстру про чинність заповіту (Т. 1, а. с. 55, 45, відповідно).

Нотаріус на ці документи до уваги не взяв, не дав їм юридичної оцінки, хоча вони підтверджують прийняття спадщини позивачкою, натомість видав відповідачці свідоцтво про право на спадщину за законом.

У відзиві на позовну заяву відповідачка ОСОБА_2 стверджувала, що попри реєстрацію місця проживання позивачки за однією адресою зі спадкодавицею, позивачка фактично там не жила, що підтверджується показаннями свідків (Т. 1, а. с. 86).

Позивачка у відповіді на відзив повідомила суд, що вона до смерті її баби проживала разом з нею і доглядала за нею, поховала померлу, а відповідачка у той час перебувала у Республіці Польща (Т. 1, а. с. 98).

Допитані судом свідки, як з боку позивача, так і з боку відповідача, дали суперечливі показання щодо постійного проживання/непроживання позивачки з її бабою ОСОБА_5 .

Так свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 повідомили суду, що їм особисто відомо, що позивачка проживала зі своєю бабою до смерті останньої, здійснювала догляд за нею, а свідок ОСОБА_12 дала суду протилежні за змістом покази, стверджуючи, що позивачка проживала окремо від своєї баби. Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 повідомили суду, що бачили позивачку в їх спільному багатоквартирному у будинку, але на питання чи проживала вона там зі своєю бабою або ж ні ствердно та обгрунтовано відповісти не змогли, тому їх показання є скоріше судженнями, які ґрунтуються на припущеннях, що відповідача могла проживати або не проживати у квартирі її баба, а ніж повідомленням конкретних обставин.

Обгрутованих заперечень проти письмових доказів спільного проживання позивачки та спадкодавці до моменту відкриття спадщини, які містяться у справі (довідка відділу реєстрації місця проживання особи Міської ради міста Кропивницького 14.05.2018 за № 989 (Т. 1, а. с. 53), довідка КП «ЖЕО № 3» від 10.05.2018 № 205 (Т. 1, а. с. 50), відповідачка ні у в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не навела.

З огляду на таке, колегія суддів погоджується з оцінкою доказів, які надав місцевий суд у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив, факт постійного проживання позивачки зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, а також, що заяву про відмову від спадщини вона не падала, висновок суду, що позивачка прийняла спадщину відповідає змісту з ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

З огляду на те, що за нормами ст. 1223 ЦК України спадкування за заповітом має пріоритет над спадкуванням за законом, видача нотаріусом відповідачці, як спадкоємцю за законом першої черги, свідоцтва про право на спадщину на майно, яке охоплене заповітом на користь позивачки, однозначно вказує на порушення права останньої й згідно зі ст. 1301 ЦК України є підставою для визнання такого свідоцтва недійсним.

Отже, місцевий суд обгрунтовано задовольнив позов.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Місцевий суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

10.Про судові витрати

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, передбачених ч. 14 ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат, понесених сторонами у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції немає.

Судові витрати, які понесла відповідач у зв`язку зі зверненням до суду апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на неї.

Позивачка про свої судові витрати суд не повідомила і заяву про компенсацію не подала.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якої діє представник адвокат Дубовенко Валерій Мартійович, залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду Кіровоградської області від 14.06.2023 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 16.07.2024.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко