Справа № 365/277/24
Номер провадження: 2/365/206/24
07 серпня 2024 року селище Згурівка
Згурівський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Кучерявої Л.М.
за участі секретаря судового засідання Матвієнко Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про стягнення моральної шкоди,
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він ОСОБА_1 з 1979 року постійно проживав з родиною на території Автономної Республіки Крим, лише у період навчання з 1995 по 1999 роки та у період з вересня 2006 року по березень 2007 року тимчасово проживав у Донецьку. З серпня 1999 року по квітень 2006 року працював у слідчих підрозділах Головного управління МВС України в АРК. У березні 2006 року був обраний депутатом Масандрівської селищної ради м. Ялта. З числа депутатів був обраний на посаду голови постійної депутатської комісії Масандрівської селищної ради по забезпеченню правопорядку, зв`язкам з громадськістю та пресою, депутатській діяльності та етиці, на якій перебував до 2010 року. У грудні 2006 року отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, у 2007 році був зареєстрований у Державній податковій інспекції м. Ялта, як самозайнята особа адвокат Максімов П.О., та працював до лютого 2014 року в м. Ялта Автономної Республіки Крим. Від першого шлюбу має двох дітей: ОСОБА_2 , 2000 року народження, та ОСОБА_3 , 2002 року народження. З 2008 року і по теперішній час перебуває у шлюбі із ОСОБА_4 . Від другого шлюбу має двох дітей: ОСОБА_5 , 2008 року народження, та ОСОБА_6 , 2014 року народження. Все його життя, робота, сім`я, представництво територіальної громади та виборців, друзі, знайомі, інші близькі та родичі безпосередньо були пов`язані із Автономною Республікою Крим. У 2016 році він змінив реєстрацію місця проживання із м. Ялта на Генічеський район Херсонської області.
Після повної окупації (анексії) Автономної Республіки Крим Російською Федерацією через його проукраїнську позицію, яку він виражав відкрито, йому неодноразово погрожували як кримінальним переслідуванням, так і іншими негативними наслідками, в результаті чого він фактично не міг працювати в АР Крим адвокатом і навіть юристом. Як громадянин України в АР Крим він постійно перебував у пригніченому стані, в нього знизився життєвий тонус і погіршилося загальне самопочуття, що негативно позначилося на його стосунках з оточуючими, на його звичному способі життя, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків. Внаслідок окупації на даний час він не може приїхати до Автономної Республіки Крим, оскільки відразу буде підданий катуванню та нелюдському поводженню російським спецслужбами з позбавленням волі на тривалий термін, що завдає йому сильних моральних страждань та болю.
З літа 2016 року його почали незаконно переслідувати в АР Крим, працівники ФСБ без відповідних дозволів почали прослуховувати його телефонні розмови, проводити несанкціоновані обшуки за місцем його проживання. З метою притягнути його до кримінальної відповідальності та ув`язнити на тривалий термін за сфальсифікованими матеріалами кримінальної справи, у березні 2017 року він був насильно затриманий спецназом «ФСБ Республіки Крим» та йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у СІЗО № 1 м. Сімферополь. Під час затримання йому були завдані тілесні ушкодження (розбита голова, травмована спина, вивернуті руки). У 2018 році він був засуджений до 8 років позбавлення волі з відбуванням покарання в колонії суворого режиму. У грудні 2019 Четвертим касаційним судом загальної юрисдикції була скасована незаконна апеляційна ухвала «Верховного суду Республіки Крим». У травні 2020 року «Верховним судом Республіки Крим» був скасований незаконний вирок «Алуштинського міського суду Республіки Крим» і справа була направлена новий розгляд. В процесі нового розгляду справи йому було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на заборону вчинення певних дій. Володіючи інформацією про те, що його мали повторно незаконно засудити до 8 років позбавлення волі, він був вимушений будь-якими шляхами виїхати за межі АР Крим, що і зробив 05.06.2021.
Вказані дії держави-агресора та її органів, утворених на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, які позбавили його свободи, відбулися у зв`язку із здійсненням ним діяльності, спрямованої на вираження поглядів, цінностей, позицій щодо відстоювання державного суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України.
Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 18.10.2023 року у справі № 365/476/23 встановлений юридичний факт вимушеного переселення ОСОБА_1 в червні 2021 року з окупованої території Автономної Республіки Крим України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим України.

Наприкінці червня 2021 року він переїхав до Генічеського району Херсонської області та почав проживати за місцем своєї реєстрації. З метою подальшого заняття адвокатською діяльністю, 12.08.2021 року ним було укладеного договір оренди квартири, який в подальшому 13.02.2022 був переукладений на новий термін, вніс зміни до Єдиного реєстру адвокатів України щодо додаткової адреси і місцезнаходження організаційної форми адвокатської діяльності. З 13.09.2021 перебуває на обліку в ГУ ДПС України в Херсонській області як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (КВЕД 69.10 діяльність у сфері права). До 24.02.2022 працював адвокатом у м. Херсоні та більшу частину часу проживав в селищі Рикове Генічеського району Херсонської області, де і знаходився на момент повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України. Окупація Генічеського району, а також частини Херсонської області призвела до неможливості подальшого проживання на цій території, тому 25.02.2022 він був змушений залишити своє житло та переїхати до неокупованої території України, щоб мати елементарну змогу жити, не турбуючись за свою безпеку, так як повністю усвідомлював, що залишившись в окупованому Генічеському районі Херсонської області він безумовно був би підданий тортурам, позбавлений свободи, а може і вбитий окупантами.

Після переїзду з Херсонської області йому, ОСОБА_1 , в черговий раз, довелося пристосовуватися до нових умов життя. Зважаючи на складну економічну ситуацію в країні, обумовлену військовим конфліктом з державою-агресором Російською Федерацією, він зіштовхнувся з труднощами під час пошуку оплачуваної роботи для придбання засобів до існування. Таким чином, внаслідок російської збройної окупації частини Херсонської області, він втратив гідні житлові умови, надію на повернення додому, вільне спілкування з друзями та родичами (дружиною, дітьми та батьками), налагоджений побут, а також можливість планувати своє життя.

Після повномасштабного вторгнення РФ на територію України він отримав статус внутрішньо переміщеної особи. Тим часом всі члени його сім`ї знаходяться в Криму, а він позбавлений можливості безпосереднього спілкування та проживання з ними, не бачив їх майже три роки, у них є можливість спілкуватися лише в телефонному режимі.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 27.03.2024 року у справі № 365/750/23 встановлений юридичний факт вимушеного переселення ОСОБА_1 25 лютого 2022 року з окупованої території Херсонської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Херсонської області України.

Вважає, що у зв`язку із його вимушеним переселенням з окупованої території Херсонської області України внаслідок збройної агресії РФ проти України та окупації Російською Федерацією частини території Херсонської області України йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 35000,00 євро та просить стягнути з держави Російська Федерація на свою користь моральну шкоду в розмірі 35000,00 євро у перерахунку на українську гривню на дату винесення рішення суду.

В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач зазначає, що враховуючи характер та обсяг завданих йому моральних страждань, істотних порушень конституційних прав, умисного характеру дій Російської Федерації, а також почуття безпорадності та розчарування, які він відчуває роками через неможливість проживати в Криму на рідній землі та користуватись належним його сімї житлом та іншим майном, спілкуватися із близькими, вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну йому моральну шкоду у сумі 35000 євро, і саме такий розмір компенсації був визначений Європейським судом з прав людини при розгляді аналогічних вимог фізичних осіб щодо стягнення компенсації за моральні страждання через незаконну окупацію.

Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. своєю ухвалою від 22.04.2024 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначила у справі підготовче судове засідання, встановила учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Згурівський районний суд Київською області своєю ухвалою від 06.06.2024 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання учасники справи не з`явились.

Позивач направив заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

24 лютого 2022 року розірвано дипломатичні відносини між Україною і Російською Федерацією у зв`язку з повномасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території Російської Федерації та діяльність дипломатичних установ Російської Федерації на території України зупинено. Комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади Російської Федерації за посередництва третіх держав не здійснюється. У зв`язку з чим, наразі унеможливлено сприяння органами дипломатичної служби України у переданні судових документів російській стороні (листи Міністерства закордонних справ України вих. №71/17-500-67127 від 04.09.2022р. та вих. №71/17-500-77469 від 03.10.2022р.).

01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 22 грудня 2022 року Закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року Закон набрав чинності.

Закон передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2).

Також у відповідності до положень статті 32 Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року та статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», МЗС було розроблено алгоритм дій з питання отримання згоди російської сторони на відмову від судового імунітету держави у зв`язку із розглядом судами України цивільних справ за позовами проти Російської Федерації, у т.ч. в особі Посольства Російської Федерації в Україні, за яким МЗС доручало Посольству України в Російській Федерації передати до Міністерства закордонних справ Російської Федерації ноту МЗС з питання отримання згоди Російської Федерації на відмову від судового імунітету під час розгляду судовими органами України справ за позовами проти Російської Федерації.

Разом із тим, у зв`язку з порушенням Російською Федерацією цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного акта, Паризької Хартії для Нової Європи та ряду інших документів ОБСЄ, у зв`язку із повномасштабною збройною агресією Російської Федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справ України 24 лютого 2022 року нотифікувало МЗС Російської Федерації про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з Росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією від 14 лютого 1992 року.

Відтак, діяльність дипломатичних представництв України в Росії та Росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені. Комунікація МЗС з органами влади Російської Федерації також не здійснюється.

Окрім того, відповідно до повідомлення, розміщеного 25.02.2022 на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку Російської Федерації та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» припинило поштове співробітництво з Поштою Росії та Білорусі, посилки та перекази в ці країни не приймаються.

У зв`язку із чим, інформацію про дату, час та місце розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про стягнення моральної шкоди, було повідомлено відповідачу через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Судом було вжито усіх можливих процесуальних заходів задля належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання та створення учасникам процесу належних умов для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надано сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі.

За змістом п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України; засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях; дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому - восьмому цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 18.08.2016 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21 витяг з реєстру територіальної громади).

На підставі рішення Донецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 08.12.2006 № 7 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та його взято на облік платника податків у ДПІ у місті Ялта АР Крим 05.09.2007 як адвокат Максімов Павло Олександрович, місцезнаходження організаційної форми адвокатської діяльності: АДРЕСА_2 (а.с. 63 копія свідоцтва, 64 копія довідки, 65 копія витягу з ЄРАУ).

Із 06 вересня 2021 року адвокат Максімов П.О. змінив адресу здійснення індивідуальної діяльності: з АДРЕСА_3 (а.с. 73 копія повідомлення Ради адвокатів Донецької області, а.с. 74 копія витягу з ЄРАУ). Для здійснення адвокатської діяльності у м. Херсон Максімов П.О. орендував житлове приміщення квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 66-67 копія договору оренди квартири від 12.08.2021, а.с. 68-69 копія договору оренди квартири від 13.02.2022). Із 13.09.2021 ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Херсонській області (Генічеська ДПІ) як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (КВЕД 69.10 Діяльність у сфері права) (а.с. 78 копія повідомлення ГУ ДПС у Полтавській області, а.с. 79-82 копія витягу з реєстраційних даних).

Тобто, на момент початку військової (збройної) агресії Російської Федерації проти України 24.02.2022 позивач ОСОБА_1 був зареєстрований, проживав та здійснював свою професійну діяльність в Херсонській області України.

Згідно із довідкою від 11.09.2023 № 3220- ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 22). Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 27.03.2024 у справі № 365/750/23 встановлено юридичний факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25 лютого 2022 року з окупованої території Херсонської області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Херсонської області України (а.с. 23-26).

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75, яким було затверджено «Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)», який був чинний до 22.12.2022 року, а також відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, яким затверджено «Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» вся територія Генічеського району Херсонської області з 24.02.2022 по 10.12.2022 була територією ведення активних бойових дій, і з 24.02.2022 по цей час є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно із ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Так, ч. 5, 9 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.

Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Відповідно до висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 14.03.2018 у справі № 363/2981/16-ц, відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладено на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

При цьому дії Російської Федерації на території Автономної Республіки Крим щодо тимчасової окупації грубо порушують принципи та норми міжнародного права, вчинені нею як державою-агресором та окупантом, що виключає застосування до неї судового імунітету та допускає можливість пред`явлення позову про відшкодування завданої особі внаслідок цього немайнової шкоди.

Згідно із ст. 28 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені.

14 листопада 2022 року Генеральна Асамблея ООН ухвалила резолюцію, відповідно до якої Асамблея визнала, що Російська Федерація має бути притягнута до відповідальності за будь-які порушення міжнародного права, міжнародного гуманітарного права та міжнародного права прав людини в Україні або проти неї. Крім того, Асамблея визнала необхідність створення міжнародного механізму відшкодування шкоди, збитків або шкоди, спричинених міжнародно-протиправними діями Російської Федерації.

Згідно з п. 1 «Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 326 (в редакції постанови Кабінету міністрів України від 22 липня 2022 року № 951, з наступними змінами і доповненнями) визначено що цей Порядок встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі - шкода та збитки), починаючи з 19 лютого 2014 року.

В силу положень п. 9 Порядку з метою подання до Реєстру збитків, завданих агресією Російської Федерації проти України, створеного Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи про створення Розширеної часткової угоди стосовно реєстру збитків, завданих агресією Російської Федерації проти України, CM/Res(2023)3 від 12 травня 2023 р. (далі - Реєстр збитків), заяв про відшкодування збитків, втрат чи шкоди, завданих починаючи з 24 лютого 2022 р. або пізніше на території України в межах її міжнародно-визнаних кордонів, включаючи її територіальні води, міжнародно-протиправними діями Російської Федерації в Україні або проти України (далі - заява), шкода та збитки класифікуються за категоріями, визначеними у пунктах 10-12 цього Порядку.

Так, відповідно до п.п. 1 п. 10 Порядку суб`єктом подання заяви-фізична особа (категорія A) є, зокрема: шкода, спричинена примусовим переселенням з місця проживання, перебування у результаті або з метою уникнення негативних наслідків, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, що включає (підкатегорія A1): - вимушене переселення за межі України, вимушений виїзд за межі України з територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупованих територій, або внаслідок пошкодження чи знищення житла через бойові дії та наявність статусу тимчасового захисту або його еквівалент в іноземних державах (крім Російської Федерації та Республіки Білорусь) (A1.1); - вимушене внутрішнє переміщення, вимушене переселення в межах України з територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупованих територій, або внаслідок пошкодження чи знищення житла через бойові дії та перебування на обліку внутрішньо переміщених осіб (A1.2).

Тобто, законодавець визначає окремий вид немайнової шкоди, пов`язаний з вимушеним переселенням за межі України та із вимушеним внутрішнім переміщенням в межах України, з територій, на яких ведуться (велися) бойові дій та тимчасово окупованих територій.

Встановлено, що позивач був вимушено переселений 25 лютого 2022 року з окупованої території Херсонської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Херсонської області України та по цей час є вимушено внутрішньо переміщеною особою.

В ході судового розгляду справи встановлено, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації позивач ОСОБА_1 був позбавлений можливості користуватися власним та орендованим житлом та майном. Позивач втратив зв`язок із своєю власністю та можливість її контролювати, налагоджений побут, сталі соціальні зв`язки, був вимушено переселений, а також змушений розпочинати життя та налагоджувати свій побут, соціальні зв`язки в новому місці, шукати роботу.

Отже, були істотно порушені права позивача, встановлені міжнародними договорами, ратифікованими Україною, Конституцією і законами України. Вказане спричинило і продовжує спричиняти йому сильні та глибокі душевні страждання.

Безумовно, ці обставини свідчать про заподіяну позивачу внаслідок збройної агресії Російської Федерації моральну (немайнову) шкоду, а саме: глибоких душевних страждань у зв`язку з порушеним його цивільним правом на мирне безпечне життя, на вільне володіння своїм майном, що залишилося на тимчасово окупованій територій, на недоторканість житла, на повагу до особистого життя, на свободу вибору місця проживання та вільне пересування.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішенні цієї справи, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема зазначене позивачем рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), у якому суд вказав, що внаслідок окупації північної частини території Кіпру позивач зазнала моральних страждань, які полягали в психологічному стражданні через неможливість проживати на території, де вона народилась та законно мешкала, відчутті страху та безпорадності, через змушене переселення із північної території Кіпру, у зв`язку з окупацію цієї частини Кіпру турецькими Збройними Силами, та визнав право заявниці на відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивача, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний позивачем спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми, яка покриває всі наведені порушення, що були допущені Російською Федерацією відносно нього.

Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду, суд враховує характер порушень прав та законних інтересів позивача ОСОБА_1 , характеру та глибини завданих йому моральних страждань.

Крім того, суд, безумовно, враховує практику Європейського суду з прав людини щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди за вимогами позивачів по аналогічним спорам, а також звертає увагу, що відповідно до інформації, що була оприлюднена на офіційному сайті Міністерства цифрової трансформації України 22.06.2022, а саме, що «кожен громадянин, який постраждав від російської агресії, може отримати компенсацію від 5000 до 30000 євро. Для цього потрібно встигнути подати заяву до Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) протягом чотирьох місяців від моменту порушення своїх прав, проте не пізніше від 16 січня 2023 року».

Отже, вказаний позивачем розмір компенсації моральної шкоди 35000 євро, суд вважає повністю обґрунтованим, оскільки він визначений у максимальному розмірі та об`єктивно відповідає немайновим втратам позивача. Слід зважати, що постраждалим внаслідок збройної агресії Російської Федерації є кожен, хто на момент початку такої агресії, чи, починаючи з 24.02.2022 по цей час, особисто, або чиї рідні та близькі перебували чи перебувають на території України, у тому числі ті, що були вимушено переселені, чи ті, які мають у власності майно, яке постраждало чи опинилося на тимчасово окупованій території, хто особисто або чиї рідні постраждали фізично (отримали тілесні ушкодження, захворіли, тощо), рідні яких загинули.

З урахуванням обсягу завданих душевних страждань, перенесеного стресу, побоювання за власну безпеку та безпеку своєї сім`ї, порушення нормальних та сталих життєвих зв`язків, позбавлення власного житла та речей, з урахуванням вимог розумності, визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди є достатнім та справедливим.

Розглянувши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши практику Європейського суду з прав людини щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди за вимогами позивачів по аналогічним спорам, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, тому з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 належить стягнути моральну шкоду у розмірі 35000 євро, що у перерахунку на українську гривню на дату винесення рішення суду складає 1567758,50 гривень.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з держави Російська Федерація на користь держави Україна належить стягнути судовий збір в розмірі 14719,67 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ч. 1 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 2, 23, 1167 ЦК України, ст. 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 284, 288, 289, 354, 355 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з держави Російська Федерація (місцезнаходження Посольства Російської Федерації в Україні: 03049, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , моральну шкоду по факту вимушеного переселення ОСОБА_1 25 лютого 2022 року з окупованої території Херсонської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Херсонської області України, в розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч), що у перерахунку на українську гривню на дату винесення рішення суду складає 1567758 (один мільйон п`ятсот шістдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят вісім) гривень, 50 копійок.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь держави Україна, в особі Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ) судовий збір в розмірі 14719 (чотирнадцять тисяч сімсот дев`ятнадцять) гривень, 67 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Згурівським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 14 серпня 2024.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні, адреса місцезнаходження: проспект Повітрофлотський, будинок 27, м. Київ, 03049.

Головуюча суддя Л.М. Кучерява