Справа №403/340/21 провадження № 2/403/55/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Атаманової С.Ю.,

при секретарі судового засідання Руссу В.І.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення з останньої на його користь грошових коштів за договором позики та судових витрат. Позовна вимога обгрунтована тим, що 17 липня 2021 року позивач надав відповідачу в борг 79000,00 грн., які відповідач зобов`язувалась йому повернути до 18 серпня 2021 року, що підтверджується укладеним між ними договором позики та наданою відповідачем письмовою розпискою від 17 липня 2021 року. Враховуючи, що відповідач не повернула отримані за договором позики грошові кошти у встановлений договором строк, що свідчить про порушення нею виконання грошового зобов`язання, позивач, посилаючись на положення ст.ст.525, 1047, 1049 ЦК України, прохає суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь 79000,00 грн..

В судовому засіданні по розгляду справи по суті представник позивача ОСОБА_1 підтримав позов та прохав суд його задоволити з підстав, викладених в позовній заяві. У вступному слові пояснив, що обставина отримання відповідачем ОСОБА_3 від позивача грошових коштів в сумі 79000,00 грн. підтверджується договором позики від 17 липня 2021 року та розпискою про їх отримання, а тому, враховуючи неповернення відповідачем зазначених коштів у встановлений договором строк та безпроцентний характер наданої позики, позивач має право на отримання від відповідача грошових коштів у тій самій сумі, в якій вони були надані їй згідно укладеного між ними договором.

В судове засідання по розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_3 не з`явилась. Про місце, день і час розгляду справи повідомлялась у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, тому вважається, що судовий виклик вручений їй належним чином (а.с.26, 30, 32). Про причини неявки суд не повідомила. Представника для участі у судовому засіданні не направила. Відзиву на позовну заяву разом з доданими до нього письмовими доказами на обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач по справі у встановлений судом строк не подала. Заяв та клопотань, в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за її відсутності чи відкладення судового розгляду від відповідача по справі на дату проведення судового засідання також не надходило.

До початку першого судового засідання 10 липня 2024 року заяв та клопотань від сторін, поданих в порядку ст.ст.43, 84, 103, 183 ЦПК України, в тому числі про відкладення судового розгляду, витребування доказів, призначення експертизи, до суду не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом по справі встановлено, що 17 липня 2021 року між позивачем ОСОБА_2 , як позикодавцем, та відповідачем ОСОБА_3 , як позичальником, був укладений договір позики (між фізичними особами, безпроцентної), відповідно до умов якого (пункт 1.1) позикодавець передає позичальникові безвідсоткову позику в сумі 79000,00 грн. готівкою, а позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначені в даному договорі (а.с.10).

Згідно умов договору позики сторони по справі домовились про те, що: позикодавець зобов`язаний передати позичальникові зазначену в п.1.1 суму в строк до 18 липня 2021 року (пункт 2.1); факт передачі позикодавцем зазначеної суми засвідчується розпискою позичальника (пункт 2.2); позичальник зобов`язаний повернути отриману суму в повному обсязі терміном до 18 серпня 2021 (пункт 2.3) (а.с.10).

На дату розгляду справи по суті належних письмових доказів на підтвердження повернення відповідачем ОСОБА_3 одержаної від позивача ОСОБА_2 суми позики повністю або частково, в тому числі, письмової розписки позивача, як позикодавця, про отримання ним особисто від позичальника грошей на виконання зобов`язання за договором позики від 17 липня 2021 року, суду надано не було. Відповідно до пунктів 7.1, 8.3 договору позики сторони домовились, що термін дії договору починається з моменту передачі позикодавцем позичальникові суми позики й закінчується після виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань відповідно до умов договору. Сума позики вважається повернутою в момент передачі позикодавцю готівки (а.с.10 зворот). Згідно розписки, датованої 17 липня 2021 року, відповідач ОСОБА_3 підтвердила отримання нею від позивача ОСОБА_2 в борг грошових коштів в сумі 79000,00 грн., а також те, що позика є безвідсотковою (а.с.9).

Виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним позивачем, як учасником справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) способом захисту цивільного права та інтересу, крім інших, може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Поняття договору позики визначено ст.1046 ЦК України, за змістом якої за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (ч.1 ст.1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів закріплена в ч.2 ст.640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказаний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року в справі №6-50цс16, а також у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №383/187/15-ц, від 25 травня 2020 року у справі №344/20332/14-ц та відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Судом по справі встановлено, що відповідно до пунктів 1.1, 2.1, 2.2 договору позики, укладеного між сторонами 17 липня 2021 року, позивач по справі ОСОБА_2 , як позикодавець, зобов`язаний був передати відповідачу ОСОБА_3 , як позичальникові, в строк до 18 липня 2021 року безвідсоткову позику в сумі 79000,00 грн., факт передачі якої засвідчується розпискою позичальника.

З урахуванням викладеного, факт передачі позивачем ОСОБА_2 , як позикодавцем, у вказаному вище розмірі та в строк грошових коштів відповідачу ОСОБА_3 , як позичальнику, а, отже, і укладення між ними договору позики, підтверджується письмовою розпискою останньої, датованою 17 липня 2021 року, про отримання нею у борг від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 79000,00 грн..

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Доказів оспорювання відповідачем ОСОБА_3 , як позичальником, договору позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані нею від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч.1 ст.1051 ЦК України), суду надано не було.

Доказів укладення договору позики від 17 липня 2021 року під впливом обману, насильства чи тяжкої обставини відповідачем під час судового розгляду справи також надано не було.

Таким чином, з урахуванням того, що під час розгляду справи суду не були надані належні та допустимі докази на спростування обставин особистого підписання відповідачем 17 липня 2021 року договору позики та розписки про отримання від позивача грошових коштів у визначеній цим договором сумі, в тому числі шляхом оспорювання договору позики або заявлення клопотання про призначення судом почеркознавчої експертизи з метою ідентифікації підпису позичальника в договорі позики та (або) розписці, суд, виходячи з приписів ст.ст.207, 640, 1046 ЦК України, пунктів 2.1, 2.2 договору позики від 17 липня 2021 року, приходить до висновку, що вказаний договір позики є укладеним щодо визначеної в ньому грошової суми 79000,00 грн. та згідно зі ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ч.1 ст.1049 ЦК України за договором позики на позичальника покладений обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Письмових доказів (зокрема, розписки) на підтвердження факту повернення відповідачем отриманих в позику грошових коштів як частково, так і у повному обсязі (ч.1 ст.545 ЦК України) суду під час розгляду справи надано не було, що з урахуванням змісту пунктів 2.3, 8.3 договору позики від 17 липня 2021 року, свідчить про невиконання відповідачем, як позичальником, зобов`язання з повернення позики у строк та порядку, передбачені цим договором. З огляду на фактичні обставини справи, встановлені судом на підставі письмових доказів - укладеного між сторонами договору позики від 17 липня 2021 року, презумпція правомірності якого не була спростована під час судового розгляду допустимими засобами доказування, та розписки про отримання відповідачем від позивача в борг грошових коштів в сумі 79000,00 грн., суд приходить до висновку про те, що звернення позивача по справі ОСОБА_2 , як позикодавця, до суду з позовом про захист свого порушеного права на отримання від відповідача ОСОБА_3 , як позичальника, наданих їй за договором позики грошових коштів, здійснено у конкретний спосіб, визначений ЦК України, та обумовлене невиконанням відповідачем ОСОБА_3 умов укладеного між ними договору позики щодо повернення суми позики у розмірі та в строки, передбачені ним, внаслідок чого наявними є підстави для задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення на його користь з відповідача ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 79000,00 грн..

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач по справі ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною вимогою майнового характеру, за яку ним було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. (а.с.1).

З огляду на викладене, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, з відповідача по справі ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у сплаченого позивачем судового збору при поданні позову до суду в розмірі 908 грн. 00 коп..

Інші судові витрати, повязані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики, укладеним між ними 17 липня 2021 року, в розмірі 79000 грн. 00 коп. (сімдесят девять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути із ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. (девятсот вісім гривень 00 копійок).

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 15 липня 2024 року.

Суддя С.Ю.Атаманова