Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1337/19 Головуючий у 1-й інст. Проценко Л.Й.
Категорія 11 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Микитюк О.Ю., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 293/1337/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності та поділ майна в натурі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Проценко Л.Й. у селищі Черняхові,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із даним позовом, просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 , вселити його у дану квартиру та вирішити питання судових витрат.

Позов мотивувався тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №168436072, реєстраційний №256, належить 1/2 частка майна його матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що становить 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцем іншої частки квартири є ОСОБА_2 .

Він неодноразово намагався потрапити до квартири, однак відповідач поставив свої замки, та погрожує йому. Він звертався до поліції з цього приводу. Отримав відповідь про те, що забезпечувати охорону публічного порядку під час вселення в будинок правоохоронні органи мають право лише за рішенням суду чи виконавчого органу.

12 березня 2020 року ОСОБА_2 подав позовну заяву до ОСОБА_1 в якому просив:

- визнати квартиру АДРЕСА_1 такою, що належала йому та покійній ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя;

- визнати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , видане 29 травня 2019 року Черняхівською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_1 , частково недійсним, в 1/2 частині;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- розділити в натурі квартиру АДРЕСА_1 та виділити йому у власність 3/4 частки квартири відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи; - стягнути судові витрати із відповідача.

Зазначав, що з 02 липня 1996 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 . На час реєстрації шлюбу ОСОБА_3 мала сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час перебування в шлюбі із ОСОБА_3 , вони відповідно до договору купівлі-продажу від 05 червня 1998 року придбали квартиру АДРЕСА_1 . Право власності при державній реєстрації квартири зареєстровали за ОСОБА_3 . Таким чином, відповідно до положень статті 60 СК України, зазначена квартира належала йому та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, та оскільки заповіту вона не залишила, то, відповідно до статті 1261 ЦК України, він як чоловік спадкодавця та відповідач ОСОБА_1 (син) є спадкоємцями першої черги за законом. Крім того, він відповідно до положень частини 3 статті 1268 ЦК України, поскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї, вважається таким, що прийняв спадщину.

Після смерті спадкодавця між ним та відповідачем виник спір щодо вище вказаної квартири, домовленості щодо її поділу досягти не вдалося. ОСОБА_1 добровільно залишив квартиру та перейшов на проживання в інше місце.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до нього про усунення перешкод у користуванні житлом та просить суд вселити у спірну квартиру. Із отриманих документів, долучених до позову ОСОБА_1 , йому стало відомо, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Черняхівською державною нотаріальною конторою 29 травня 2019 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на 1/2 частку спірної квартири зареєстроване за ОСОБА_1 .

Вважає, що зазначене свідоцтво про право на спадщину за законом є частково не законним з тих підстав, що спірна квартира належала йому та покійній ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя. Тому, йому належить право власності на 1/2 частки квартири, як чоловіку покійної ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , виданим 03 березня 2020 року Черняхівською державною нотаріальною конторою Житомирської області.

Інша 1/2 частка квартири, відповідно до статті 1281 ЦК України, входить до складу спадини. При цьому, відповідно до положень частини 1 статті 1267 ЦК України, їх частки з ОСОБА_1 є рівними, тобто кожному належить по 1/2 частці від половини квартири.

Остаточно, з урахуванням наведених фактів та норм закону, вважає, що йому має належати 3/4 частки квартири, а відповідачу - 1/4 частка відповідно.

Звертаючись до Черняхівської державної нотаріальної контори відповідач умисно приховав від нотаріуса факт його існування, як чоловіка покійної ОСОБА_3 , з метою отримати більшу частку квартири.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2021 року цивільні справи за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були об`єднані в одне провадження (т. 1 а.с. 136-137).

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_2 просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити, та вирішити питання судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що судом невірно визначено правову природу його частки у спірному майні, що в подальшому стало причиною ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення про відмову у позові.

Окрім того, при розгляді справи та ухваленні рішення, судом першої інстанції порушено принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Звертає увагу, що свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на його ім`я після смерті його дружини ОСОБА_3 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 не існує в юридичній природі.

Натомість наявне та дійсне свідоцтво № НОМЕР_1 про право його власності у спільному майні подружжя, а не на частку у спадковому майні подружжя на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , видане 03 березня 2020 року Черняхівською державною нотаріальною конторою Житомирської області та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на частку у спільному майні подружжя.

Крім того, зазначає, що він не чинить перешкод і не заперечує у проживанні ОСОБА_1 у квартирі в 1/4 її частині, згідно варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Також апелянт вказує на те, що ОСОБА_1 окрім заявлених позовних вимог, інших заявлено не було, він не збільшував та не зменшував їх розмір, не змінював предмет та підстави позову. Позовна вимога про визнання спірної квартири особистою приватною власністю покійної матері ОСОБА_3 не заявлялась. Визнання судом першої інстанції на підстав показань свідків та розписок, наданих ОСОБА_1 , того, що спірна квартира набута ОСОБА_3 за рахунок особистих коштів і остання є її власником, суперечить виданому йому ( ОСОБА_2 ) свідоцтву № НОМЕР_1 про право у спадщині на спільне майно подружжя на 1/2 частку спірної квартири.

Подані ОСОБА_1 розписки у липні 2023 року, тобто через півтора року після подання його відзиву, із порушенням вимог статті 83 ЦПК України, є неналежними доказами, які не обґрунтовують його позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні частиною квартири та вселення до неї. Також показання допитаних свідків не можуть братися до уваги, оскільки вони стосуються обставин, які виходять за межі заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Сидорчук М.В. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити і надав пояснення, які відповідають доводам скарги та позовним вимогам ОСОБА_2 .

Представник ОСОБА_1 - адвокат Невмержицький М.С. апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції, яке ухвалене із додержанням норм матеріального права та у відповідності до норм процесуального права - залишити без змін.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 71, на звороті).

Згідно копії свідоцтва про одруження від 02 липня 1996 року, Черняхівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирської області за актовим записом № 30 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прізвище після одруження дружини - ОСОБА_3 (т.1 а.с. 38).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 5 червня 1998 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продали, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчений Черняхівською державною нотаріальною конторою 05 червня 1998 року і зареєстрований за № 955 (т.1 а.с. 42).

Сторонами не заперечується, що у подальшому вулиця Постишева отримала назву «вулиця Соборності».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 11 квітня 2018 року, актовий запис № 41 (т. 1 а.с.39).

Із копії довідки від 07 червня 2018 року № 2865, виданої виконкомом Черняхівської селищної ради Житомирської області убачається, що ОСОБА_3 , 1967 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті була зареєстрована та проживала в квартирі АДРЕСА_1 . За 6 місяців до смерті ОСОБА_3 та на день її смерті у вказаній квартирі були зареєстровані та проживали: чоловік - ОСОБА_2 , 1973 року народження, син - ОСОБА_1 ,1988 року народження, онук - ОСОБА_10 , 2014 року народження (т.1а.с.72).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори, на підставі статті 2161 Цивільного кодексу України, зареєстрованому у реєстрі 29 травня 2019 року за № 1271, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається із: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (двадцять два) належної померлій ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Черняхівською державною нотаріальною конторою Житомирської області 05 червня 1998 року за реєстровим № 955. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частки ще не видано (т. 1 а.с. 78).

Згідно копії свідоцтва про право власності, посвідченого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори, на підставі статті 63 Сімейного кодексу України, зареєстрованому в реєстрі 03 березня 2020 року за № 393, ОСОБА_2 належить 1/2 (одна друга) частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається із квартири АДРЕСА_1 (двадцять два) належної померлій ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Черняхівською державною нотаріальною конторою Житомирської області 05 червня 1998 року за реєстровим № 955, зареєстрованого в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації 26.06.1998 року в книзі 1, сторінка:239, реєстраційний номер: 239, інвентарна справа: 3152 (т.1 а.с.43).

Відповідно до копії витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 202917847 від 04 березня 2020 року ОСОБА_2 належить право власності на 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; форма власності: приватна; вид спільної власності: спільна часткова (т.1а.с.44).

Згідно копії витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №168436072 від 29 травня 2019 року ОСОБА_1 належить право власності на 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; форма власності: приватна; вид спільної власності: спільна часткова (т.1а.с.4).

Встановлено, що 20 лютого 2020 року Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради на ім`я ОСОБА_2 виготовлено Технічний паспорт на спірну квартиру (т.1 а.с.45-46).

Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 26 червня 2023 року № 589/ 06-2023 встановлено, що дійсна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_1 , без врахування земельного компоненту, станом на дату проведення дослідження становить 488 100 грн. Вбачається технічно можливим поділ квартири за умови відступу від часток співвласників в розмірі 1/4 та 3/4 та здійснення добудови. Також експертом запропоновані чотири варіанти поділу квартири відповідно до часток їх співвласників (т. 1 а.с. 176-206).

За клопотанням ОСОБА_1 від 12 липня 2023 року судом першої інстанції оглянуті оригінали двох рукописних розписок, які датуються 11.06.96 та 23.04.97. Їх копії долучені до справи. Із тексту розписки від 11.06.96 убачається, що ОСОБА_3 одержала від ОСОБА_5 суму грошей за автомобіль, гараж, дачу у сумі 100 мільйонів карбованців у присутності свідків. Згідно копії розписки від 23.04.97, ОСОБА_3 у присутності свідків отримала суму у розмірі 5 тисяч 700 гривень за квартиру, претензій до ОСОБА_5 не має (т. 1 а.с. 215, 216).

Також місцевим судом за клопотанням представника ОСОБА_2 долучено до матеріалів справи копію витягу із трудової книжки ОСОБА_2 , НОМЕР_2 , і згідно відомостей, які внесені до неї, останній був працевлаштований із 04 грудня 1992 року (т. 1 а.с. 220-222).

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини 5 статті 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, і вважає судове рішення таким, що не відповідає нормам матеріального права і ухвалене із порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Правовідносини щодо спірної квартири у період перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 регулюються положеннями Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним до 01 січня 2004 року, а після цього відповідно Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України ( Глава 26. Право спільної власності. Книга шоста. Спадкове право).

Статтею 22 КпШС України було передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Такі ж положення зазначені у статті 60 СК України.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми (24, 28, 29 КпШС України). Такі ж положення зазначені у статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 і вселення останнього у спірну квартиру, суд першої інстанції обґрунтовував його тим, що ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу у користуванні частиною житла. А підставою у відмові щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 місцевий суд мотивував наявністю доказів придбання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 за власні кошти.

Проте, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а судове рішення ухвалено поза межами заявлених ОСОБА_1 вимог, що є порушенням статті 13 ЦПК України і на підставі не підтверджених доказів, які подані останнім із порушенням вимог статей 77, 78, 83 ЦПК України.

Посилання місцевого суду на розписки, які долучені до справи, щодо отримання при житті ОСОБА_3 від ОСОБА_5 грошових коштів, а також показання свідків з цього приводу, є безпідставним, оскільки доказів написання їх ОСОБА_3 у зазначений час та факт отримання вказаних коштів і використання для придбання спірного будинку судом не встановлено.

Копія витягу із трудової книжки ОСОБА_2 підтверджує також лише дані про його роботу у період придбання спірної квартири, відповідних доказів отриманих доходів від трудової діяльності, які були використані подружжям для придбання вказаного нерухомого майна, ці відомості не містять.

Колегія суддів вважає, що матеріали справи, встановлені обставини та досліджені докази свідчать про наявність усі правових підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на частину частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, ОСОБА_2 має право на визнання його фактично власником часток спірної квартири.

У розумінні положень статті 63 СК України у наявних правовідносинах окремого визнання спірної квартири такою, що належала покійній ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя не потрібно. Тому, така позовна вимога задоволенню не підлягає.

Таким чином, наявні підстави для визнання частково недійсним свідоцтва, яке видане ОСОБА_1 про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори, на підставі статті 2161 Цивільного кодексу України, зареєстроване у реєстрі 29 травня 2019 року за № 1271, як спадкоємцю майна матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадщину - частини квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, апеляційний суд зазначає, що згідно чинного свідоцтва про право власності, посвідченого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори, на підставі статті 63 Сімейного кодексу України, зареєстрованому в реєстрі 03 березня 2020 року за № 393, ОСОБА_2 належить (одна друга) частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме у спірній квартирі.

Однак, суд першої інстанції при ухваленні рішення не дав належної оцінки даному факту і зазначив у своєму рішенні, що ОСОБА_2 має 1/2 частку у спадковому майні, що не відповідає дійсності.

ОСОБА_2 під час розгляду справи стверджував, що він не чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні спірною квартирою, так як останній має на це право, але лише на 1/4 її частину, і не заперечує проти його вселення. Але спочатку необхідно здійснити поділ квартири із врахуванням часток сторін.

Частиною 1 статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній часткові власності.

Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі ( частина 2 статті 1278 ЦК України).

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 є співвласником квартири і має намір нею користуватися, а згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 26 червня 2023 року № 589/ 06-2023 вбачається технічно можливим поділ квартири за умови відступу від часток співвласників в розмірі 1/4 та 3/4.

Тому, з метою дотримання вимог частини 1 статті 321 ЦК України щодо недопущення позбавлення чи обмеження прав власника, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для ухвалення рішення про поділ спірної квартири між сторонами.

Самим оптимальним варіантом поділу квартири є запропонований експертом варіант № 2, де найменше відхилення від часток співвласників по площі і по вартості приміщень квартири житлового будинку, а також з можливим облаштуванням окремих входів після проведення будівельно-ремонтних робіт.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення у відповідності до вимог пунктів 1,4 частини 1 статті 376 ЦПК України у зв`язку із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга задоволена частково, ізОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені витрати на сплату судового збору за подання позову та апеляційної скарги, а також витрати, понесені останнім на проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 березня 2024 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати частково, в 1/2 частині, недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 травня 2019 року на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_1 державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчук В.І., зареєстровано в реєстрі № 1271.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Розділити в натурі між сторонами квартиру АДРЕСА_1 та виділити у власність ОСОБА_2 3/4 її частини відповідно до варіанту № 2 висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 589/06-2023 від 26 червня 2023 року.

ОСОБА_2 виділити в натурі:

- веранду № 2-1, площею 10,60 кв. м, вартістю 63 096 грн; котельню № 2-2, площею 2,70 кв. м, вартістю 16 072 грн; коридор № 2-3, площею 8,40 кв. м, вартістю 50 000 грн; житлову кімнату № 2-4, площею 8,50 кв. м, вартістю 50 596 грн; житлову кімнату № 2-5, площею 20,20 кв. м, вартістю120 239 грн; кухню № 2-8, площею 10,30 кв. м, вартістю 61 310 грн, що становить 60,70 кв. м, квартири, загальною вартістю 361 313 грн і складає арифметичну частку 74/100 або 37/50 квартири.

ОСОБА_1 виділити в натурі:

- житлову кімнату № 2-6, площею 16,20 кв. м, вартістю 96 430 грн; санвузол № 2-7, площею 5, 10 кв. м, вартістю 30 357 грн, що становить 21, 30 кв. м, загальною вартістю 126 787 грн і складає арифметичну частку 26/100 або 13/50 квартири.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 762 грн компенсації різниці у виділених частках квартири.

ОСОБА_2 провести наступні ремонтно-будівельні роботи:

- між коридором № 2-3 та санвузлом № 2-7, житловою кімнатою № 2-5 та житловою кімнатою № 2-6 демонтувати дверні блоки з подальшим закладанням дверних прорізів із штукатуренням з обох сторін;

- до зовнішньої стіни головного фасаду житлового будинку, а саме житлової кімнати № 2-5 добудувати тамбур глибиною не менше 1,5 м;

- у житловій кімнаті № 2-4 передбачити заходи щодо зміни функціонального призначення з житлової кімнати на санвузол (влаштування систем вентиляції, каналізації, водопостачання та ін.); у житловій кімнаті 2-6 передбачити заходи щодо влаштування електрифікованої кухні;

- на горищі житлового будинку при необхідності лінії поділу горища влаштувати перегородку по лінії поділу приміщень наземних поверхів.

ОСОБА_1 провести наступні будівельно-ремонтні роботи:

- демонтувати віконний блок у зовнішній стіні головного фасаду житлового будинку, а саме у житловій кімнаті № 2-6 із подальшим пробиванням дверного прорізу та влаштуванням зовнішнього дверного блоку із штукатуренням укосів;

- між житловою кімнатою № 2-6 та санвузлом № 2-7 пробити новий дверний проріз із подальшим влаштуванням внутрішнього дверного блоку із штукатуренням укосів

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8408 грн судового збору та 7169, 40 грн витрат за проведення судової експертизи, а всього 15 577, 40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 02 серпня 2024 року.