П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 липня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пересоляк Олександр Сергійович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2023 року, ухвалене головуючою суддею Дергачовою Н.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України» про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом до АТ Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України» про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказу №76-к від 08.08.1994, ОСОБА_1 , прийнята на роботу контролером касиром ОПРВ обласного управління Ощадного банку України. У подальшому працювала на різних посадах цього ж банку, назва якого змінювалася відповідно до постанови КМ України № 876 від 21.05.1999 року і № 261 від 35.02.2004 року та постанови правління № 8 від 16.01.2004 року. З 08.08.2017 позивачка працювала на посаді завідувача сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю у Філії Закарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» згідно наказу № 894-к від 08.08.2017.

03 грудня 2021 року та 09 грудня 2021 року ОСОБА_1 повідомленням № б/н було попереджено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 для працівників AT «Ощадбанк» з 09.12.2021 на період дії карантину. Крім того, вимагали надати відомості/медичну інформацію щодо наявності профілактичного щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARSCoV-2 або медичного висновку про наявність абсолютних протипоказань до вакцинації проти COVID-19 до 8 грудня 2021 року, що на думку позивача є грубим порушенням вимог статті 19 Конституції України, права позивача на конфіденційність та повагу до її приватного життя.

13 грудня 2021 року начальником філії-Закарпатського обласного управління AT «Державний ощадний банк України» ОСОБА_2 видано наказ № 547-к від 13.12.2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », яким відповідно до ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року № 1645-ІІІ, наказом МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153 (зі змінами), відсторонено від роботи ОСОБА_1 , завідувача сектору податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю філії - Закарпатського обласного управління AT «Ощадбанк» з 13 грудня 2021 року без збереження заробітної плати, до усунення причин, що зумовили таке відсторонення і отримання допуску до роботи.

Позивач вважає наказ про відсторонення від роботи ОСОБА_1 незаконним і таким, що не відповідає чинному законодавству та грубо порушує її трудові права, через відсутність законної підстави для відсторонення позивача від роботи; обмеження права на працю позивача в неконституційний спосіб; неповідомлення позивача про зміну істотних умов праці; відсутність передбачених Законом підстав для прийняття спірного наказу; відсутність відмови у вакцинації; оскільки вимога відповідача надати конфіденційну інформацію про стан здоров`я позивача без її згоди є незаконною.

Відповідно до довідки про заробітну плату філії Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» №106.12/2-369 від 01 грудня 2021 року заробітна плата у період з 01 жовтня 2021 року по 30 листопада 2021 року склала 25 892,01 грн., а саме: за жовтень нараховано 12 903,18 грн, за листопад - 12 988,83 грн. Таким чином, виходячи із розрахунку, розмір середнього заробітку складає 12 946,01 грн. (12 903,18 грн. + 12 988,83 грн./2).

Враховуючи, що загальне число робочих днів у вересні - жовтні 2021 року відповідно до листа Мінекономіки від 12.08.2020 №3501-06/219 складає 42 дня (22 робочих днів у вересні та 20 робочих днів у жовтні), середньомісячне число робочих днів за останні два календарних місяці, що передували звільненню та за які позивачу нараховувалось грошове забезпечення, складає 21 день 42/2). Таким чином, середньоденне грошове забезпечення за цей період складає 616,48 грн. (12 946,01 грн./21 день).

З врахуванням наведеного ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ №547-к від 13.12.2021 філїї Закарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 »;

- стягнути з Філії-Закарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 грудня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі або допущення до роботи;

- стягнути з Філії-Закарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» а користь ОСОБА_1 судові витрати та витрати на правову допомогу.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пересоляк О. С., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказує, що підстав для відсторонення позивача від роботи не було, так як не дотримано встановленого законом порядку відсторонення у випадку відмови від вакцинації. Крім того в наказу не зазначено відмови позивача від вакцинації як підстави для його винесення. При цьому суд першої інстанції не встановив обставини щодо відмови або ухилення позивача від вакцинації, хоча такі обставини є обов`язковими для застосування ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Зазначає, що судом не надано оцінки тій обставині, що Наказ МОЗ від 30.11.2021 №2664 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» набув чинності тільки 31.01.2022, при тому, що відсторонення позивача відбулося 13.12.2021 року.

Також наголошує на тому, що за епідемічними показниками повноваження на прийняття рішення про обов`язкове щеплення належить санітарному лікарю, а не МОЗ України без належної на те компетенції. Крім того вважає, що такий захід впливу, як відсторонення позивача від роботи був занадто суворим і безальтернативним, при цьому суд першої інстанції не навів жодного доказу наявності факторів ризику останньої для оточуючих. Відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самої позивачки.

АТ Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України» подало відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Вказує, що 09.12.2021 працівники АТ «Ощадбанк» підлягали обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби. Позивач ОСОБА_1 з 08.08.2017 по час звернення до суду із цим позовом працювала на посаді завідувача сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю у філії - Закарпатське обласне управління АТ «Ощадбанк», відтак належала до числа працівників, які підлягали обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19.

Позивач неодноразово: 18.11.2021, 03.12.2021 та 09.12.2021 була попереджена роботодавцем про необхідність обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 та надання своєму безпосередньому керівнику: сертифікату про щеплення або Форми №028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом із зазначенням терміну таких протипоказань, або заяви довільної форми щодо відмови працівника від щеплення. 25.11.2021 позивач подала роботодавцю відповідну заяву про відмову від щеплення та у подальшому на кожному документі 03.12.2021 та 09.12.2021 висловлювала свою письмову незгоду із щепленням, що свідчить про той факт, що позивач вже вивчила діюче законодавство з приводу обов`язкового щеплення, «Дорожню карту з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках», яка була затверджена наказом МОЗ №3018 ще 24.12.2020. Тобто майже за рік до відсторонення ОСОБА_1 від посади, була обізнана про обов`язковість проведення такого щеплення та сформувала і висловила свою активну позицію з цього приводу, свідомо не бажаючи вакцинуватися.

Медичних протипоказань проти вакцинації проти COVID-19 позивач не має.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що роботодавцем було дотримано процедури відсторонення позивача від роботи, тому слід відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки таке відсторонення було зумовлене не тільки тим фактом, що Позивач є працівником установи, включеної до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави від 04.03.2015 за №83, а й тим, що позивач могла нести потенційну загрозу здоров`ю оточуючим, а також умовами праці такого працівника, наявністю значної кількості соціальних контактів та неможливістю організації дистанційної роботи з огляду на необхідність дотримання банківської таємниці та збереження конфіденційної інформації. При цьому, працівник не мав медичних протипоказань проти вакцинації проти COVID-19 і свідомо не бажав пройти вакцинацію, таким чином, відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати на підставі наказу від 13.12.2021 №547-к у повній мірі є правомірним.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильного та обґрунтованого висновку, до якого дійшов суд, що у відповідача не було можливості досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми та неможливості організації дистанційної чи надомної роботи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що така не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

А ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відхиляючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з того, що роботодавцем було дотримано процедури відсторонення позивача від роботи, оскільки таке відсторонення було зумовлене не тільки тим фактом, що вона працює в установі, яка має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, працівники якого підлягали обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, а й тим, що позивач могла нести потенційну загрозу здоров`ю оточуючим, а також умовами праці такого працівника, наявністю значної кількості соціальних контактів, неможливістю організації дистанційної роботи з огляду на необхідність дотримання банківської таємниці та збереження конфіденційної інформації. При цьому працівник не мав медичних протипоказань проти вакцинації проти COVID-19, і свідомо не бажав пройти вакцинацію.

Відтак, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які узгоджуються з обставинами справи та вимогами чинного законодавства, виходячи з наступних мотивів.

У ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що згідно копії трудової книжки НОМЕР_1 - ОСОБА_3 відповідно до наказу № 76-к від 08.08.1994 року, була прийнята на роботу до Обласного управління Ощадного банку України на посаду контролера касира ОПРВ, в подальшому була неодноразово переведена в межах цього місця роботи.

З 08.08.2017 року по час звернення до суду із цим позовом позивач працювала на посаді завідувача сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю у Філії Закарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» згідно наказу № 894-к від 08.08.2017 року.

Відповідно до пунктів 1.2., 1.3, Посадової інструкції завідувача сектору податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю, затвердженої 08.08.2017 року начальником філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» - завідувач сектору податкового обліку філії підпорядковується безпосередньо начальнику філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк», а з питань бухгалтерського та податкового обліку та звітності головному бухгалтеру філії начальнику відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю; має доступ до інформації, що становить банківську та/або комерційну таємницю або службовий чи конфіденційний характер згідно чинного законодавства України.

Електронним листом начальника філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» від 18.11.2021 № 106/16-27/75 було повідомлено керуючих ТВБВ, начальників структурних підрозділів та завідувачів секторів філії, яким є за своєю посадою позивач, щодо необхідності з 09.12.2021 профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та про можливі наслідки у разі відмови у виді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати.

Заявою від 25.11.2021 позивач ОСОБА_1 повідомила начальнику філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» про наступне: «…відмовляюся від щеплення проти COVID-19, та як вважаю неприпустимими проводити на собі клінічні випробування, як зазначено у Дорожній карті з впровадження вакцини від COVID-19, вірус Sars-Cov-2 в Україні досі не виділений. Постанови і рішення КМУ та накази МОЗ України, які стосуються профілактичних щеплень від COVID-19, не є обов`язковими, оскільки вони на стадії клінічних досліджень, суперечать Конституції України, та прийняті всупереч її вимогам. Також, звертаю Вашу увагу, що згідно ст. 46 Кодексу законів про працю України відсторонення від роботи за не пред`явлення сертифікату щодо профілактичного щеплення від COVID-19, не передбачено.».

Водночас, постановою правління AT «Ощадбанк» від 30.11.2021 № 778 було впроваджено в AT «Ощадбанк» заходи щодо обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19.

Та 03.12.2021 ОСОБА_1 було персонально попереджено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та про можливі наслідки у разі відмови у виді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, про що свідчить особистий підпис про ознайомлення ОСОБА_1 від 03.12.2021, яка також власноручно зазначила фразу наступного змісту: «Заперечую, зг. ріш. КСУ, п. 41-6 КМУ суперечить ст. 8, 19, 43, 64 Конституції України».

09.12.2021 ОСОБА_1 повторно персонально попереджено роботодавцем про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та про можливі наслідки у разі відмови у виді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, про що свідчить особистий підпис про ознайомлення ОСОБА_1 від 09.12.2021, яка знову власноручно зазначила фразу наступного змісту: «Заперечую, зг. ріш. КСУ, п. 41-6 КМУ суперечить ст. 8, 19, 43, 64 Конституції України».

У зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 доказів (інформації) щодо щеплення проти COVID-19, або щодо наявності відповідних медичних протипоказань, 13.12.2021 головний бухгалтер - начальник відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю звернувся до начальника філії з відповідною службовою запискою із проханням відсторонити її від роботи без збереження заробітної плати на період дії карантину відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 р. № 2153 (із змінами).

Наказом від 13.12.2021 № 547-к ОСОБА_1 було відсторонено від роботи завідувача сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» з 13.12.2021 року без збереження заробітної плати, до усунення причин, що зумовили таке відсторонення і отримання допуску до роботи. У якості підстави винесення цього наказу зазначені наступні документи: заява ОСОБА_1 від 25.11.2021 р., Письмове попередження про обов`язкове профілактичне щеплення проти СOVID-19 Дідик О.І. від 03.12.2021 р., Письмове попередження про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 ОСОБА_1 від 09.12.2021 р., службова записка головного бухгалтера - начальника відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю філії - Закарпатського обласного управління від 13.12.2021 р. ОСОБА_4 про відсторонення працівника з викладенням обставин, чому такий працівник має бути відсторонений. Зазначений наказ був доведений до відома ОСОБА_1 , про що свідчить її особистий підпис про ознайомлення від 13.12.2021 року та на якому вона власноручно зазначила: «Зі змістом не погоджуюся, так як даний наказ суперечить чинному законодавству та порушує мої права, визначені Конституцією України, яка має найвищу юридичну силу, а норми Конституції є нормами прямої дії ст. 8».

У відповідності до заяви від 07.03.2022 року ОСОБА_1 звернулася до роботодавця із проханням допустити її до роботи з 7 березня 2022 року.

Та наказом від 07.03.2022 року «Про допуск до роботи ОСОБА_1 » у зв`язку із зупиненням дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 р. № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» було допущено до роботи ОСОБА_1 завідувача сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» з 07.03.2022 року до завершення воєнного стану в Україні.

Згідно даних табеля обліку використання робочого часу за грудень 2021 року (а.с. 65, т. 1), січень 2022 року (а.с. 66, т. 1), лютий 2022 року та березень 2022 року (а.с. 116, т. 1), позивач ОСОБА_1 починаючи з 13.12.2021 року до 06.03.2022 року не має відпрацьованого робочого часу, із записом про причину відсутності на роботі «ВВ» (відсторонено від роботи).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного життя. Поняття приватного життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру. Тому обмеження, накладені, зокрема, на доступ до трудової діяльності, впливають на приватне життя людини та є втручанням у право на повагу до такого життя. З огляду на вказане спірні правовідносини, пов`язані з оцінкою правомірності відсторонення позивачки, підпадають під дію статті 8 Конвенції.

Критерії правомірного втручання держави у право на повагу до приватного життя людини викладені в пункті 2 статті 8 Конвенції, відповідно до якого органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З огляду на цей припис критеріями сумісності заходу втручання у право на повагу до приватного життя з гарантіями статті 8 Конвенції є такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, який відповідає вимогам до якості (доступність, чіткість і зрозумілість, передбачуваність застосування з метою уникнення ризику свавілля); 2) чи переслідувало легітимну мету, що випливає саме зі змісту пункту 2 вказаної статті; 3) чи є відповідний захід нагально потрібним і пропорційним цій меті (необхідним у демократичному суспільстві), тобто, чи є він у ситуації конкретної людини найменш обтяжливим засобом, що дозволяє досягнути визначеної в пункті 2 статті 8 мети. Втручання становитиме порушення гарантій статті 8 Конвенції, якщо воно не відповідатиме будь-якому з означених критеріїв.

Встановленим є той факт, що ОСОБА_1 з 08.08.2017 року по час звернення до суду із позовом працювала на посаді завідувача сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю у Філії Закарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» згідно наказу № 894-к від 08.08.2017 року, відтак належала до числа працівників, які підлягали обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Як зазначено в пунктах 1.2., 1.3, Посадової інструкції завідувача сектору податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю, затвердженої 08.08.2017 року начальником філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» - завідувач сектору податкового обліку філії підпорядковується безпосередньо начальнику філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк», а з питань бухгалтерського та податкового обліку та звітності головному бухгалтеру філії начальнику відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю; має доступ до інформації, що становить банківську та/або комерційну таємницю або службовий чи конфіденційний характер згідно чинного законодавства України.

У період листопад-грудень 2021 року робоче місце ОСОБА_1 знаходилось за адресою: АДРЕСА_1 на 2 поверсі 4-х поверхової будівлі.

В спільному кабінеті разом з ОСОБА_1 працювали ще 3 працівники відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю, а відгороджуючі конструкції між працівниками відсутні.

Штатна кількість працівників у відділі бухгалтерського обліку становить 7 осіб. А штатна кількість працівників установи Банку в адміністративній будівлі по АДРЕСА_1 (в т.ч. підпорядковані відділення) 178 осіб.

Під час виконання своїх посадових обов`язків ОСОБА_1 безпосередньо щоденно взаємодіяла з працівниками відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю (6 працівників). Оскільки робоче місце ОСОБА_1 знаходилось в одному приміщенні з працівниками з оплати праці, а звідси, також контактувала з працівниками відділу кадрового адміністрування (2 працівники), відділу інкасації та перевезення цінностей (45 осіб).

Крім цього, ОСОБА_1 постійно контактувала з працівниками філії та відділень (що розташовані в м. Ужгороді), які мали бажання отримати особові розрахункові листки по заробітній платі, довідки, та колишніми працівниками Банку, які звертались за архівними даними (довідка для призначення пенсії) для подання документів до Пенсійного фонду України, іншими працівниками.

Підставним буде зазначити те, що працівники структурних підрозділів майже щоденно в межах виконання своїх посадових обов`язків звертались також і до інших працівників, які знаходились у кабінеті разом з ОСОБА_1 . Таким чином, по місцю роботи завідувача сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю філії - Закарпатське обласне управління ЛТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 постійно мала місце значна кількість соціальних контактів працівників (прямих/непрямих).

А враховуючи специфіку виконуваної роботи позивачкою, доступ до банківської/комерційної таємниці, схеми підпорядкування та взаємодії за трудовою функцією згідно покладених посадових обов`язків, у період з листопада 2021 року до березня 2022 року у Банка була відсутня організаційна та технічна можливість встановлення їй дистанційної/надомної форми організації праці.

Зокрема, у період з листопада 2021 року по січень 2022 року у філії проводилась перевірка органами державної податкової служби, що вимагалось терміновим підготуванням документів на відповідні запити. Наведені обставини підтверджуються довідкою філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк», яка видана 27.02.2023 за вих.№106.10-39.

З метою аналізу таких обставин, як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням, суд врахував наступні обставини.

Відповідно до положень частини першої статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За змістом частини другої цієї статті держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (частина четверта вказаної статті).

Частиною першою статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі:

появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

в інших випадках, передбачених законодавством.

Термін «законодавство» досить широко використовується у правовій системі, в основному в значенні сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин. Цей термін використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 розділу XV «Перехідні положення»). У законах залежно від важливості та специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших в обсяг поняття «законодавство» включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади.

Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України (рішення від 09 липня 1998 року № 12-рп/98) офіційно розтлумачив термін «законодавство». Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін «законодавство», який вживається в частині третій статті 21 КЗпП України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, потрібно розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

У рішенні № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року справі № 1-14/2020(230/20) за конституційним поданням Великої Палати Верховного Суду, Конституційний Суд України зазначив, що «обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України» (абзац другий пункту 3.2 мотивувальної частини).

Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 4 Цивільного кодексу України якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Згідно з пунктами «б», «г» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» за № 2801-XII, громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» за № 1645-ІІІ визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

За статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» за № 1645-ІІІ протиепідемічні заходи це комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій.

Стаття 11 цього Закону за № 1645-ІІІ визначає, що організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, а також на громадян.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» за № 1645-ІІІ - передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (речення перше та друге частини другої статті 12 цього Закону за № 1645-ІІІ).

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (речення третє частини другої статті 12 цього Закону за № 1645-ІІІ).

У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями (частина третя статті 12 цього Закону за № 1645-ІІІ).

Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України (частина четверта статті 12 цього Закону за № 1645-ІІІ).

Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань (речення перше частини шостої статті 12 цього Закону за № 1645-ІІІ).

Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України (далі Положення про МОЗ), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.

Накази МОЗ, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (пункт 8 вказаного Положення).

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі Перелік № 2153). У первинній редакції до цього переліку ввійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» затверджено Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (далі Перелік № 83), до якого віднесено, зокрема, АТ Державний ощадний банк України, .

Наказом МОЗ від 01 листопада 2021 року № 2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 09 грудня 2021 року, Перелік № 2153 було доповнено пунктами 46, відповідно до яких у Перелік увійшли також працівники: підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; підприємств, установ та організацій, включених до Переліку № 83.

Наказом МОЗ від 30 листопада 2021 року № 2664 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 31 січня 2022 року, Перелік № 2153 доповнено пунктами 79, згідно з якими до Переліку увійшли працівники органів місцевого самоврядування, закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності, комунальних підприємств, установ та організацій.

Наказом МОЗ від 25 лютого 2022 року № 380, який набрав чинності 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу МОЗ № 2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшими змінами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 було здійснено доповнення постанови Кабінету Міністрів України № 1236 пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2022 року № 372 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1236, зокрема на період воєнного стану:

фізичним особам і суб`єктам господарювання рекомендовано дотримуватися протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню COVID-19;

фізичним особам рекомендовано забезпечити отримання повного курсу вакцинації від COVID-19 вакцинами, включеними ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях;

закладам охорони здоров`я забезпечити готовність до реагування на спалахи COVID-19 в умовах воєнного стану;

пункт 41-6 постанови № 1236 було доповнено абзацом такого змісту: «Положення цього пункту не застосовуються на період воєнного стану».

Указане вище свідчить про те, що після набрання чинності цими нормативно-правовими актами і до завершення воєнного стану в Україні до працівників, які належать до Переліку № 2153, не може бути застосовано відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19.

Крім цього, обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» за № 4004-XII, який передбачав, що санітарне та епідемічне благополуччя населення це стан здоров`я населення та середовища життєдіяльності людини, при якому показники захворюваності перебувають на усталеному рівні для даної території, умови проживання сприятливі для населення, а параметри факторів середовища життєдіяльності знаходяться в межах, визначених санітарними нормами.

А постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 (про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) у пункті 19 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Разом з тим, відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

Доцільним буде зауважити, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19, і відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.

Зазначених вимог суд першої інстанції дотримався та врахував ті обставини, що відповідач обґрунтовував необхідність відсторонення позивачки тим, що вона, працюючи завідувачем сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю у Філії Закарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», створювала загрози, які б вимагали вжиття такого суворого заходу втручання у право на повагу до приватного життя, який позбавляв позивачку заробітку.

У даному випадку принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави та є виправданим.

За встановленими обставинами справи з врахуванням характеру та специфіки роботи завідувача сектору податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю, яка пов`язана з постійним контактуванням з необмеженим колом людей (прямих/непрямих) внаслідок посадових обов`язків, та з врахуванням тієї обставини, що у період з листопада 2021 року по січень 2022 року у філії проводилась перевірка органами державної податкової служби, не давало відповідачу можливості організувати роботу ОСОБА_1 дистанційно, і у зв`язку із тим, що мала доступ до банківської/комерційної таємниці, у період з листопада 2021 року до березня 2022 року у Банка була відсутня організаційна та технічна можливість встановлення їй дистанційної/надомної форми організації праці. Тому, існувала об`єктивна необхідність щеплення ОСОБА_1 у зв`язку із наявністю підвищеного ризику інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню серед інших працівників установи.

Для запобігання наслідків коронавірусу SARS-CoV-2, електронним листом начальника філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» від 18.11.2021 № 106/16-27/75 було повідомлено керуючих ТВБВ, начальників структурних підрозділів та завідувачів секторів (якою за посадою є позивачка) філії, щодо необхідності з 09.12.2021 профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та про можливі наслідки у разі відмови у виді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати.

Та постановою правління AT «Ощадбанк» від 30.11.2021 № 778 було впроваджено в AT «Ощадбанк» заходи щодо обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19.

На виконання даних актів внутрішньої дії 03.12.2021 року та повторно 09.12.2021 року ОСОБА_1 було персонально попереджено відповідачем про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та про можливі наслідки у разі відмови у виді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, про що свідчить особистий підпис про ознайомлення ОСОБА_1 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надала доказів (інформації) щодо здійснення щеплення проти COVID-19, або щодо наявності відповідних медичних протипоказань, то наказом від 13.12.2021 № 547-к ОСОБА_1 було відсторонено від роботи завідувача сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» з 13.12.2021 року без збереження заробітної плати, до усунення причин, що зумовили таке відсторонення і отримання допуску до роботи.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що прийняття відповідачем 13.12.2021 № 547-к про відсторонення від роботи ОСОБА_1 було об`єктивно необхідним і пропорційним такій меті, що переслідувало легітимну мету по втручанню в її право на повагу до приватного життя.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява N 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відтак, дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування чи зміни оскаржуваного рішення, і висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити на підставі приписів статті 375 ЦПК України, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись нормами статті 368, пункту 1 частини 1 статті 374, статей 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пересоляк Олександр Сергійович, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 01 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: