Справа № 563/1801/23
УХВАЛА

14 серпня 2024 року Корецький районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Сірака Д.Ю.

секретар судового засідання Литвинчук Л.Л.

за участю: позивачки ОСОБА_1

представника позивачки, адвоката Меркулова С.А.

представника відповідача, адвоката Вітошка Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Корець, в порядку спрощеного позовного провадження, питання щодо прийняття зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, до спільного розгляду з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

В провадженні Корецького районного суду Рівненської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

09 серпня 2024 року від відповідача по справі, ОСОБА_2 до суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, про визначення місця проживання дитини (номер справи 563/1373/24). В обґрунтування поданого позову посилається на те, що 04 листопада 2011 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, а вже фактично через 7 місяців - 23 червня 2012 року у них народилась донька, ОСОБА_3 21 квітня 2016 року шлюб між ними було розірвано та йому відомо, що ОСОБА_1 на сьогоднішній день перебуває у шлюбі. Натомість він, як батько завжди активно приймав та надалі приймає активну участь у вихованні доньки, опікується її інтересами та потребами, слідкує за її розвитком та здоров`ям. Донька має велике бажання проживати ним у с. Заріцьк. Стверджує, що спілкуванню матері з донькою він ніколи не перешкоджав, в той час, як відповідачка декілька разів висловлювала погрози, що не дасть йому доньки. Тому, вимушений звернутись до суду та просити поновити процесуальний строк для подачі зустрічного позову про визначення місця проживання дитини та прийняти його до спільного розгляду з первісним. Вважає, що спільний розгляд з первісним позовом є доцільним, оскільки вони є взаємопов`язані та виникають з одних правовідносин. Також, задоволення зустрічного позову повністю або частково виключить задоволення первісного.

Позивачка та її представник, адвокат Меркулов С.А. в судовому засіданні заперечили щодо прийняття зустрічного позову для спільного розгляду з первісним, посилаючись на те, що такий позов є безпідставним та поданим з порушенням строків.

Представник відповідача, адвокат Вітошко Ю.Г. вимоги зустрічного позову підтримав, наполягав на поновленні строку для його подання та прийняття до спільного розгляду з первісним позовом.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

За змістом ч. 7 ст. 178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 3 ст. 194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог ч. 1-2 ст. 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Так, ухвалою суду від 20 жовтня 2023 року було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання до суду відзиву на позов, а також роз`яснено, що він має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Представництво інтересів відповідача в суді здійснював адвокат Сенчук В.П., що підтверджується наявним у матеріалах справи ордером (на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 19 червня 2023 року), та від 09 серпня 2024 року представляє адвокат Вітошко Ю.Г., відповідно до доданого ордеру серії ВК № 1139298 (на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 09 серпня 2024 року).

У зустрічному позові відповідач зазначає, що під час встановленого судом строку на подання зустрічного позову таким правом не скористався, так як брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Однак, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 25 жовтня 2023 року особисто отримав вищевказану ухвалу про відкриття провадження у справі з додатками (що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а.п. 18), та його представник, у встановлений судом строк, а саме, 08 листопада 2023 року подав відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву сторона відповідача ствердила, що 25 жовтня 2023 року було отримано копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження по справі, відтак, визначили, що термін подачі відзиву на позов - до 09 листопада 2023 року включно.

Відповідно, правом на подання зустрічного позову до суду відповідач та його представник ОСОБА_4 не скористались. Об?єктивні обставини, які стали перешкодою відповідачу та його представнику звернутись до суду із зустрічною позовною заявою не доведені.

Вимога про поновлення судом пропущеного строку на подання чергового зустрічного позову та прийняття його до спільного розгляду з первісним не ґрунтується на доведених непереборних обставинах, що об`єктивно позбавляли сторону спору обрати інший спосіб захисту від позову та заявити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

При цьому, та обставина, що відповідач проходить військову службу та залучається до захисту Батьківщини, не перешкоджає йому належно здійснювати захист своїх прав через своїх представників, що представляють його інтереси в суді.

Відтак, зважаючи на зазначене вище, суд вважає що відсутні підстави для поновлення пропущеного строку на подання зустрічного позову.

Зі змісту ч. 1 ст. 44 ЦПК України вбачається, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Згідно з ч. 3 ст. 193 ЦПК України, вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Судом встановлено, що 04 листопада 2011 року між сторонами було укладено шлюб, під час спільного життя в якому, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дитина - ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04 липня 2012 року.

Згідно з рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 12 березня 2015 року, з 16 лютого 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 100 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року, шлюб між сторонами було розірвано, а неповнолітню дитину, ОСОБА_3 залишено проживати з матір`ю, ОСОБА_6 (зараз ОСОБА_1 ).

15 березня 2024 року від представника відповідача, адвоката Сенчука В. до суду вже надходила зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів, де останній, посилаючись на сумніви у своєму батьківстві, просив суд прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним та виключити відомості про батьківство з актового запису про народження ОСОБА_3 , а також, припинити стягнення аліментів на її утримання, у прийнятті якої до спільного розгляду з первісним позовом було відмовлено ухвалою Корецького районного суду Рівненської області від 18 березня 2024 року, яку постановою Рівненського апеляційного суду було залишено без змін.

У вищевказаній ухвалі, судом було роз`яснено стороні відповідача про загальний порядок звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства, проте, в поданому 09 серпня 2024 року зустрічному позові, відповідач вже не згадує про сумніви в своєму батьківстві. Навпаки стверджує, що він, як батько, опікується інтересами і потребами дочки, дбає про неї та займається вихованням, повністю віддає дитині свою любов та турботу. Наголошує, що в нього з донькою особливий психологічний контакт та прив`язаність один до одного, тому просить визначити її місце проживання разом з ним.

За таких обставин суд приходить висновку, що звернення ОСОБА_2 до суду з черговим зустрічним позовом обумовлене процесуальною позицією сторони відповідача, яка істотно розширить предмет доказування та призведе до збільшення строку розгляду справи, а тому, прийняття зустрічного позову про визначення місця проживання дитини суперечитиме найкращим інтересам дитини, які вирішуються в даному провадженні.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Також ЄСПЛ виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (рішення у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

При цьому ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Рішення від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 252 ЦПК України, не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкування з дитиною.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги інтереси малолітньої дитини суд вважає, що ймовірне визначення місця проживання дитини разом з батьком в майбутньому, ніяким чином не вплине на його права та обов`язки, щодо цієї дитини аж до моменту набрання рішенням законної сили по справі, оскільки, рішення суду набирає сили з певної дати і не має зворотної дії в часі, а відтак, не вбачається, що зустрічний позов є взаємопов`язаним з основним позовом, тому їх спільний розгляд не є доцільним, навпаки, призведе до затягування розгляду справи та порушить право дитини на належне матеріальне утримання та забезпечення достатнього рівня її життя.

Згідно з ч. 3 ст. 194 ЦПК України, зустрічна позовна заява подана з порушенням вимог частини 1 та частини 2 статті 193 цього Кодексу ухвалою суду повертається заявнику, а копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Таким чином, зустрічна позовна заява подана у порушення вимог ст. 193 ЦПК України, а тому не може бути прийнята до розгляду з первісним позовом та має бути повернута відповідачу.

Суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_2 , що повернення зустрічного позову не позбавляє права на звернення до суду з таким позовом в загальному порядку, що передбачено ч. 7 ст. 185 ЦПК України.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст. 193, 194, 260, 261 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_2 у прийнятті зустрічного позову до ОСОБА_7 про визначення місця проживання дитини, до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Зустрічну позовну заяву разом з доданими до неї документами повернути відповідачу.

Копію зустрічної позовної заяви долучити до матеріалів справи.

Роз`яснити відповідачу про право на звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства в загальному порядку.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду виготовлено 15 серпня 2024 року.

С у д д я :