Справа № 570/5254/23
Номер провадження 2/570/182/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивачки за первісним ОСОБА_1 - адвоката Цісар І.В.,

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

перекладача ОСОБА_3

представників позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвокатів Буднього М.М. та ОСОБА_4 ,

представника третьої особи ССД виконавчого комітету Рівненської міської ради Смаглюк І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 р. позивачка ОСОБА_1 звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради та просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 03.06.2021 р. рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/757/21 між нею та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано шлюб. Від шлюбу вони з відповідачем мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час розгляду справи про розірвання шлюбу питання визначення місця проживання сина та участі батька у його житті судом не розглядалося, у зв`язку з тим, що між позивачкою та відповідачем була усна домовлені про те, що останній буде бачити його в будь-який зручний для них обох час. Крім того, на той час вже бувше подружжя проживало у спільно побудованому будинку, який належить їм на праві спільної часткової власності в рівних долях.

Однак у подальшому через складнощі у взаємовідносинах з бувшим чоловіком та задля недопущення негативного впливу на психіку сина, позивачка вирішила винайняти окреме житло, куди і переїхала з ним.

При цьому позивачка і надалі не чинить жодних перешкод спілкуванню відповідача з дитиною. Він за своїм бажанням та за попередньою домовленістю з позивачкою забирає до себе сина, проводить з ним свій вільний час.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 є громадянином ОСОБА_6 , отже може виїхати за межі України і забрати з собою сина, оскільки ще під час шлюбу він повідомив позивачку, що оформив в Австралії документи на право проживання там сина, а тому у неї є серйозні та обґрунтовані перестороги щодо цього.

Позивака за первісним позовом шляхом sms-листування намагалася домовитися з відповідачем про добровільну його згоду щодо визначення місця проживання сина з нею, проте він на жодні домовленості з даного питання не пішов, а отже даний позов є превентивним заходом з її боку, адже в силу свого віку хлопчик більшість свого часу потребує материнської турботи та уваги.

Зазначені обставини і стали причиною подачі цього позову до суду, оскільки позивачка вважає, що в інтересах дитини необхідно визначити його місце проживання саме з нею.

Позивачка є дієздатною особою, любить сина, піклується про його фізичний та психологічний стан, спроможна в достатньому обсязі забезпечувати його потреби. Вона працює перукарем, її доходів вистачає на нормальне життя. Позивачкою також створені відповідні умови для нормального життя сина в орендованій нею квартирі, де на даний час вони з сином проживають.

Наводить положення ч.4 ст. 29 ЦК України, ч.8 ст. 7, ст. 150, ч.ч.1, 2 ст. 160, ч.1 ст. 161 СК України, ст.ст. 8, 11, 15 ЗУ «Про охорону дитинства», а також судову практику, зокрема постанови Верховного Суду від 21.07.2021 р. у справі №404/3499/17, від 14.02.2019 р. у справі № 377/128/18; ст. ст. 1, 2, 9, 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої Україною 27.02.1991 р.

У зустрічному позові вх. 19784 позивач ОСОБА_2 просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 . В обґрунтування зустрічного позову вказує, що до моменту подання ОСОБА_1 вказаного позову між нею та ОСОБА_7 були фактично відсутні будь-які спори щодо визначення місця проживання їхньої спільної дитини. Сторонам вдавалося досягати домовленостей стосовно часу та періодичності проживання їхньої дитини як з матір`ю, так і з батьком. Однак із поданням ОСОБА_1 даного позову ОСОБА_8 вимушений звернутися до суду із даним позовом.

Наводить положення ч.8 ст. 7, ч.1 ст. 160, ч.ч.1, 2 ст.161 СК України, постанови Верховного Суду від 14.02.2019 р. у справі №377/128/18, від 21.07.2021 р. у справі №404/3499/17, від 28.12.2020 р. у справі №487/2001/19-ц, ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини. Вважає, що визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 саме з батьком буде в найбільшій мірі відповідати інтересам дитини, оскільки ОСОБА_2 має достатню кількість грошових заощаджень, які дозволяють йому у повній мірі утримувати дитину та забезпечувати її усім необхідним (продуктами харчування, одягом, іграшками, книгами, вітамінами, ліками, послугами освітніх установ) та дозволятимуть робити це в майбутньому.

ОСОБА_1 будь-яких доказів на підтвердження наявності в неї самостійних доходів до позову не додала (як і доказів виконання нею батьківських обов`язків щодо дитини). Навіть якщо вона отримує певні доходи від діяльності перукаря, цих доходів очевидно не вистачатиме для утримання дитини, оскільки вона обтяжена необхідністю нести інші суттєві витрати, в тому числі: сплачувати щомісячну орендну плату згідно договору оренди квартири від 12.08.2023 р. у розмірі 7000 грн., крім того сплачувати усі комунальні послуги по даній квартирі; нести витрати на навчання неповнолітнього сина від першого шлюбу ОСОБА_9 , який наразі навчається у ВНЗ в м. Хмельницькому, і відповідно ОСОБА_1 зобов`язана нести витрати по оплаті його навчання, проживання та харчування за місцем навчання.

ОСОБА_8 створює своїй дитині умови виховання та розвитку. Ним забезпечується та оплачується навчання сина в Центрі Розвитку Дитини «Baby garden club».

ОСОБА_8 проживає у власному будинку, загальною площею 282,5 м.кв., (житловою площею 101,2 к.в.м.) за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,0895 га, в якому створено усі найкращі умови для проживання неповнолітнього сина (окрема кімната, облаштована для дитини, просторе подвір`я з дитячим майданчиком та садком).

ОСОБА_1 проживає в орендованому житлі однокімнатна квартира, відповідно не може стабільно гарантувати в майбутньому дотримання наявних наразі умов для проживання дитини: договором оренди квартири від 12.08.2023 р., передбачена можливість його дострокового розірвання на вимогу орендодавця.

ОСОБА_8 є фінансово-забезпеченою людиною, не має необхідності працювати на умовах трудового найму, відтак має достатньо вільного часу, щоб виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

З іншого боку ОСОБА_1 на постійній основі працює перукарем, відповідно більшість часу витрачає на роботу, а відтак не може повноцінно доглядати за 5-річною дитинною. У неї не буде достатньо часу, щоб готувати дитині повноцінну їжу. Вона буде вимушена залишати дитину на довгі години в дитячому садку та школі.

У неї не буде часу гратися з дитиною, навчати її і не буде часу гуляти з нею. Вона не матиме достатньо вільного часу, щоб виховувати дитину, проводити із нею час, готувати для неї корисну та здорову їжу повноцінно піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

ОСОБА_1 належним чином не виконує батьківські обов`язки по відношенню до сина ОСОБА_5 , що підтверджується листом Служби у справах дітей Корнинської сільської ради №98/01-13/23 від 05.07.2023 р. та заявою ОСОБА_10 від 19.06.2023 р.

ОСОБА_1 притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства у справі №570/3378/23. Відтак такі факти її аморальної поведінки можуть зашкодити розвитку дитини, що в силу вимог ч.2 ст.161 СК України виключає для суду можливість передати дитину для проживання із відповідачкою.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 24.10.2023 р. відкрито загальне позовне провадження у справі, залучено до участі у справі Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06.12.2023 р. усне клопотання позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Цісар І.В., представників відповідача ОСОБА_2 - адвокатів Буднього М.М. та ОСОБА_4 задоволено; відкладено підготовче засідання у цивільній справі та визнано обов`язковою явку представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, у підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 10.01.2024 р. прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини; зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини об`єднано в одне провадження зі справою №570/5254/23.

Ухвалою суду від 10.01.2024 р. клопотання представника позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 - адвоката Цісар І.В. та усне клопотання представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвоката Сороки В.Г. про витребування висновку щодо роз`язання спору у справі від Служби у справах дітей виконкому Рівненської міської ради задоволено; витребувано від Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської Ради письмовий висновок про розв`язання спору про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 27.02.2024 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У відзиві вх. 19720 від 13.11.2023 р. представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Сорока В.Г. просить у задоволенні первісного позову відмовити. Вказує, що відповідач заперечує щодо визначення місця проживання його неповнолітнього сина ОСОБА_5 із ОСОБА_1 . Вважає її вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Наводить положення ч.8 ст. 7, ч.1 ст. 160, ч.ч.1, 2 ст.161 СК України, постанови Верховного Суду від 14.02.2019 р. у справі №377/128/18, від 21.07.2021 р. у справі №404/3499/17, від 28.12.2020 р. у справі №487/2001/19-ц, ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини. Вважають, що визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 саме з батьком буде в найбільшій мірі відповідати інтересам дитини, оскільки ОСОБА_2 має достатню кількість грошових заощаджень, які дозволяють йому у повній мірі утримувати дитину та забезпечувати її усім необхідним (продуктами харчування, одягом, іграшками, книгами, вітамінами, ліками, послугами освітніх установ) та дозволятимуть робити це в майбутньому.

ОСОБА_1 будь-яких доказів на підтвердження наявності в неї самостійних доходів до позову не додала (як і доказів виконання нею батьківських обов`язків щодо дитини). Навіть якщо вона отримує певні доходи від діяльності перукаря, цих доходів очевидно не вистачатиме для утримання дитини, оскільки вона обтяжена необхідністю нести інші суттєві витрати, в тому числі: сплачувати щомісячну орендну плату згідно договору оренди квартири від 12.08.2023 р. у розмірі 7000 грн., крім того сплачувати усі комунальні послуги по даній квартирі; нести витрати на навчання неповнолітнього сина від першого шлюбу ОСОБА_9 , який наразі навчається у ВНЗ в м. Хмельницькому і відповідно ОСОБА_1 зобов`язана нести витрати по оплаті його навчання, проживання та харчування за місцем навчання.

ОСОБА_8 створює своїй дитині умови виховання та розвитку. Ним забезпечується та оплачується навчання сина в Центрі Розвитку Дитини «Baby garden club».

ОСОБА_8 проживає у власному будинку (житловою площею 101,2 к.в.м.) за адресою: АДРЕСА_1 , в якому створено усі найкращі умови для проживання неповнолітнього сина (окрема кімната, облаштована для дитини, просторе подвір`я з дитячим майданчиком та садком).

ОСОБА_1 проживає в орендованому житлі однокімнатна квартира, відповідно не може стабільно гарантувати в майбутньому дотримання наявних наразі умов для проживання дитини: договором оренди квартири від 12.08.2023 р., передбачена можливість його дострокового розірвання на вимогу орендодавця.

ОСОБА_8 є фінансово-забезпеченою людиною, не має необхідності працювати на умовах трудового найму, відтак має достатньо вільного часу, щоб виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

З іншого боку ОСОБА_1 на постійній основі працює перукарем, відповідно більшість часу витрачає на роботу, а відтак не може повноцінно доглядати за 5-річною дитинною. У неї не буде достатньо часу, щоб готувати дитині повноцінну їжу. Вона буде вимушена залишати дитину на довгі години в дитячому садку та школі.

У неї не буде часу гратися з дитиною, навчати її і не буде часу гуляти з нею. Вона не матиме достатньо вільного часу, щоб виховувати дитину, проводити із нею час, готувати для неї корисну та здорову їжу повноцінно піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

ОСОБА_1 належним чином не виконує батьківські обов`язки по відношенню до сина ОСОБА_5 , що підтверджується листом Служби у справах дітей Корнинської сільської ради №98/01-13/23 від 05.07.2023 р. та заявою ОСОБА_10 від 19.06.2023 р.

ОСОБА_1 притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Відтак такі факти її аморальної поведінки можуть зашкодити розвитку дитини.

У судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник адвокат Цісар І.В. підтримали вимоги первісного позову та просять у задоволенні зустрічного позову відмовити. Вказують, що відповідач за первісним позовом є хорошим батьком, він бере активну участь у вихованні та утриманні малолітнього ОСОБА_11 . ОСОБА_1 не має на меті забороняти спілкуватися чи чинити йому перешкоди у вихованні сина, вона з розумінням ставиться до прав батька дитини, однак зважаючи на вік дитини та її потреби, малолітній син ОСОБА_11 потребує проживання разом з матір`ю, що відповідає його інтересам. Бувають випадки, коли ОСОБА_11 каже, що не хоче їхати до тата. Бувають випадки, коли ОСОБА_11 не хоче повертатися додому від тата, бо дитина грається іграшками, які тато не дає забирати із собою додому. Зауважують, що позивач за зустрічним позовом не скористався своїм правом оскарження висновку органу опіки та піклування. ОСОБА_1 у зв`язку з підприємницькою діяльністю перебуває на спрощеній формі звітності, її доходів вистачає на належне утримання та виховання сина. Крім того, відповідач за первісним позовом на належному рівні бере участь у вихованні та утриманні їх малолітнього сина. Її старший син ОСОБА_12 навчається у вищому навчальному закладі та перебуває на повному державному утриманні, до того ж його батько також бере участь в його утриманні. Батьки позивачки за первісним позовом проживають в селі, тримають господарство, з якого надають продукти харчування власного виробництва, що є загальновідомим фактом.

У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представники адвокати Будній М.М. та ОСОБА_4 підтримали вимоги зустрічного позову та просять у задоволенні первісного позову відмовити. В обґрунтування зустрічних вимог вказують про однобічність висновку органу опіки піклування, його дискримінаційний характер щодо батька чоловіка, та неврахування документів, наданих ОСОБА_2 . Вони з дитиною спілкуються вільно, він багато часу проводить з сином, гуляє та грається з дитиною, а няня, яка займається з дитиною, це більше про те як похід до лікаря, чи то «вихід у світ». Відповідачка за зустрічним позовом неналежно виконує свої батьківські обов`язки, про що свідчить його заява до Служби у справах дітей і відповідний лист реагування органу опіки та піклування. Зважають на моральні якості відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 , яка була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Первісний позов був поданий ОСОБА_1 з міркувань чинення тиску на ОСОБА_2 для вирішення фінансовий питань. Вона готова нехтувати інтересам дитини в інтересах третіх осіб. Перебування ОСОБА_2 в Україні зумовлено лише забезпеченням виховання та доглядом за малолітньою дитиною. Відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 у зв`язку з наявними у неї зобов`язаннями як то сплата податків у зв`язку із здійсненням підприємницької діяльності, сплатою комунальних послуг та плати за оренду квартири, зобов`язань по утриманню старшого сина ОСОБА_13 , немає доходів на власне проживання та у тримання свого малолітнього сина ОСОБА_11 . Також пояснює, що вони з відповідачкою за зустрічним позовом дійшли згоди про навчальний заклад, в який малолітній син ОСОБА_11 цього року піде до школи. Вказують, що обоє батьків дитини люблять та піклуються про малолітню дитину, однак житлові умови батька кращі на противагу оренднованій ОСОБА_1 однокімнатній квартирі, оскільки дитина немає там окремої кімнати. Також підтримали письмові заперечення на висновок ООП.

Представники третьої особи ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у судовому засіданні підтримали висновок ООП, вказуючи про його рекомендаційний характер та відсутність стандартів його складення. ОСОБА_15 у судовому засіданні просить суд первісний позов задоволити та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як убачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 2 від 27.08.2022 р., Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнівського районного управління юстиції у Рівненській області 26.02.2005 р. , номер актового запису 16, зареєстровано шлюб між ОСОБА_16 та ОСОБА_1 , прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_17 ».

14.05.2014 р. здійснено реєстрацію актового запису про шлюб за №9, номер актового запису 16.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 15.05.2017 р. справа №555/750/17 вказаний шлюб було розірвано.

Із засвідченої копії дубліката договору купівлі-продажу від 08.11.2017 р., 11.11.2022 р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу в порядку заміщення приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Олинця В.П. за порядковим номером 154 у журналі реєстрації фактів заміщення видано дублікати, вбачається що ОСОБА_18 та ОСОБА_2 належить на праві власності в рівних частках, тобто по частці кожному житловий будинок, садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,0895 га к.н.:02:005:0259, договір купівлі-продажу якої посвідчується одночасно з даним договором.

Як убачається зі змісту рішення Рівненського районного суду Рівненської області у цивільній справі №570/757/21 (номер провадження 2/570/692/2021) між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований 04.01.2019 р. Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненькій області (актовий запис №14).

Сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_18 є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ).

Як убачається з довідки №1513 про реєстрацію особи громадянином України виданої ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м.Рівне, про те, що згідно з рішенням УДМСУ в Рівненській області від 19.03.2019 р. №1402/19, він набув громадянства України на підставі ч.1 ст.7 ЗУ «Про громадянство України».

Як убачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи №34/11-06/21 від 19.01.2021 р., виданої Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 19.01.2021 р.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03.06.2021 р. у цивільній справі №570/757/21 (номер провадження 2/570/692/2021) шлюб між ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 04.01.2019 р. Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненькій області (актовий запис №14) розірвано. Рішення суду набрало законної сили 06.07.2021 р.

Як убачається із засвідченої копії Свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_2 , виданого 28.12.2021 р., прізвище позивачки після державної реєстрації зміни імені змінено із « ОСОБА_22 » на « ОСОБА_23 » (актовий запис №131, серія НОМЕР_2 ).

Як убачається з Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06.02.2023 р., позивач за первісним позовом ОСОБА_1 з 02.02.2023 р. взята на облік як ФОП, вид економічної діяльності 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси (основний).

Як убачається з довідки вих.№2 від 02.08.2023 р., виданої керівником дитячого центру розвитку ОСОБА_24 , ОСОБА_20 , 2018 р.н., відвідує центр розвитку дитини, садок «Baby garden club» з 01.09.2022 р. ОСОБА_2 забезпечує відвідування його сином ОСОБА_25 розвитку дитини «Baby garden club». Він також забезпечує доїзд дитини до закладу та здійснює оплату за навчальні послуги згідно договору від липня 2023 р. ОСОБА_26 цікавиться успішністю надання освітньо-виховних послуг щодо його сина, станом догляду та організацією довкілля.

Відповідно до рахунків ФОП ОСОБА_24 №1 від 28.02.2023 р., 01.05.2023 р., 01.06.2023 р., 30.06.2023 р., 01.09.2023 р., 01.10.2023 р., 01.11.2023 р. ОСОБА_8 здійснив оплату за садочок.

Згідно з повідомленням начальника Служби у справах дітей Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області ОСОБА_27 від 05.07.2023 р. №98/01-13/23 на зверненням ОСОБА_2 щодо неналежного виконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 стосовно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.06.2023 р. комісією у складі начальника ССД Корнинської сільської ради, інспектора відділу соціального захисту населення Корнинської сільської ради та інспектора сектора ювенальної превенції Рівненського РУП було здійснено відвідування сім`ї ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В ході візиту з ОСОБА_1 було проведено профілактичну бесіду щодо належного виконання батьківських обов`язків, попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей. ОСОБА_28 надані пояснення по фактах наведених у зверненні, вона заперечує факти неналежного виконання нею батьківських обов`язків щодо ОСОБА_11 . Також комісією було обстежено умови проживання дітей, проведено бесіду зі старшим сином ОСОБА_29 ОСОБА_13 . В ході обстеження умов проживання встановлено, що в дитини наявне місце для сну та ігор, наявний одяг відповідно до сезону та іграшки.

Як убачається із п.п.1.1 та п.7.1 копії договору оренди приміщення від 12.08.2023 р. ОСОБА_1 з 12.08.2023 р. по 12.08.2023 р. передано у тимчасове користування квартиру, яка складається з 1 кімнати, загальною площею 31 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до п. 4.1 вказаного договору місячна ставка орендної плати складає 7000 грн.

Відповідно до постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 23.08.2023 р. у справі №570/3378/23 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, і відповідно до ст. 22 КУпАП звільнено її від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого, обмежившись усним зауваженням; провадження у справі закрито. Постанова суду набрала законної сили 11.09.2023 р.

Як убачається з довідки вих.№2 від 16.11.2023 р., виданої керівником дитячого центру розвитку ОСОБА_24 , ОСОБА_20 , 2018 р.н., відвідує центр розвитку дитини, садок «Baby garden club» з 01.09.2022 р. ОСОБА_1 забезпечує відвідування її сином ОСОБА_25 розвитку дитини «Baby garden club»: щоранку привозить та відвозить дитину. ОСОБА_30 інтелігентна, спокійна, впевнена у собі жінка. Вона активно займається вихованням дитини, стежить за успіхами ОСОБА_11 . Регулярно цікавиться успішністю надання освітньо-виховних послуг щодо її сина, станом догляду за ним, організацією його довкілля та харчування. Активно допомагає дитині з заняттями, відвідує всі святкові заходи її сина, батьківські збори, виконує функцію моральної підтримки. Під час перебування в центрі розвитку проявляє ніжність та турботу по відношенню до дитини. ОСОБА_20 у свою чергу проявляє цілковиту особисту прихильність до мами, звертається до неї з ніжністю і любов`ю. Дитина завжди охайна, життєрадісна і приходить до центру розвитку у чудовому настрої. ОСОБА_30 дотримується демократичного стилю у спілкуванні і вихованні ОСОБА_11 .

ОСОБА_2 забезпечує відвідування його сином ОСОБА_25 розвитку дитини «Baby garden club». Він також забезпечує доїзд дитини до закладу та здійснює оплату за навчальні послуги згідно договору від липня 2023 р. ОСОБА_26 цікавиться успішністю надання освітньо-виховних послуг щодо його сина, станом догляду та організацією довкілля.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Отже, у частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17).

При вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини суди враховують спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання, школу, друзів; бажання дитини; безпекові питання. Органам державної влади слід враховувати чи страждатиме дитина через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки одного з батьків.

Факт наявності іншої дитини у позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_31 не є обставиною, яка унеможливлює визначення місця проживання дитини з нею чи надає перевагу батькові у визначенні місця проживання дитини з ним.

Відомості щодо притягнення позивачки ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення насильства щодо дитини в матеріалах справи відсутні, як і звернення позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 до правоохоронних органів з цього приводу.

Посилання позивача за зустрічним позовом щодо вчинення відповідачкою за зустрічним позовом домашнього насильства, очевидцем якого був малолітній ОСОБА_20 , є необґрунтованими, з огляду на те, що застосування домашнього насильства відносно дитини чи перебування його у безпосередній близькості при вчиненні домашнього насильства відносно позивача за зустрічним позовом, з настанням відповідних негативних наслідків для нього, як і систематичність вчинення відповідачкою за зустрічним позовом таких дій, не доведені належними та достатніми доказами.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Отже, при розгляді позовних вимог про визначення місця проживання дитини є обов`язковою наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.

Питання про визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненької міської ради 25.01.2024 р. На засіданні комісії були присутні батьки дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Заслухавши їх пояснення, врахувавши матеріли справи, комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_32 .

Наданий службою у справах дітей висновок про доцільність визначення місця проживання дитини із матір`ю зроблено на підставі всебічного, повного та об`єктивного вивчення усієї необхідної інформації, у відповідності до ст.19 Сімейного кодексу України. Тож переконання про доцільність визначення проживання дитини саме із матір`ю є обґрунтованим, і оцінка вказаному доказу судом надається в сукупності з іншими доказами.

Зі змісту висновку органу опіку та піклування вбачається, що умови проживання дитини були досліджені та встановлено наявність належних умов для проживання, виховання та розвитку дитини.

Під час розгляду справи її учасники не вказували на необхідність витребування матеріалів, що складалися ООП, зокрема Акту обстеження умов проживання.

З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного із батьків за відповідним графіком (у постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20 та від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною у спорах про визначення місця проживання малолітньої дитини).

Питання встановлення спільної фізичної опіки над дитиною сторонами справи не ініціювалося.

При цьому незалежно від визначення місця проживання дитини - легальна опіка щодо дитини (всі питання, пов`язані з вихованням, розвитком, навчанням тощо) підлягають вирішенню за згодою обох батьків, з урахуванням інтересів дитини.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та її розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

При цьому суд, враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформульовану в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 759/4616/19-ц (провадження № 61-8244св22), вважає необхідним зазначити, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанні віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунками між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

У разі зміни обставин, пов`язаних з віком дитини, станом її здоров`я, психо-емоційного стану, жодна із сторін не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 757/72415/17-ц (провадження № 61-7055св19).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

У постанові КЦС ВС у справі № 643/16285/20, провадження № 61-530 св 23 від 01 березня 2023 року вказано, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Щодо обґрунтування позивачем за зустрічним позовом необхідності визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_11 разом з ним у зв`язку з достатньою кількістю у нього грошових заощаджень та відсутністю самостійних доходів у відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 , то суд звертає увагу, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків не є вирішальною умовою, що узгоджується із судовою практикою, зокрема постановою КЦС ВС у справі № 463/2991/18, провадження № 61-9709св19, від 16 червня 2021 року в якій зроблено, висновок, що при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

У постанові КЦС ВС від 22 березня 2023 року у справі № 757/13688/21, провадження № 61-12610 св22 вказано, що при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Батьки не змогли налагодити конструктивну комунікацію щодо здійснення батьківських прав. Як встановлено судом, питання встановлення спільної опіки над дитиною сторонами справи не ініціювалося.

Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, взявши до уваги вік дитини та поведінку кожного з батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, суд, визначаючи місце проживання малолітньої дитини з матір`ю, приходить до висновку про те, що це буде відповідати якнайкращим інтересам дитини з огляду на її вік та забезпечить її повноцінний розвиток.

Отже, суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовою висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Вирішуючи вказаний спір, суд виходить з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, надає перевагу інтересам дитини, враховує прихильність дитини до кожного з батьків, особисті якості обох батьків, можливість створення належних умов для виховання.

Отже, перевага в матеріально-побутовому стані батька малолітньої дитини не є вирішальною умовою для передання йому дитини шляхом визначення її місця проживання. Доводи позивача за зустрічним позовом, що мати орендує однокімнатну квартиру, в якому проживають разом із малолітнім сином, відсутність належних доходів, на думку суду, не спростовують тісний соціальний зв`язок матері і дитини, розірвання якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини.

Посилання позивача за зустрічним позовом про нового чоловіка матері дитини не спростовують встановлені судом обставини про відсутність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки виховання дитини вирішується батьками спільно і позивач за зустрічним позовом не позбавлений права брати участь у вихованні та розвитку дитини.

Суд, враховуючи інтереси малолітньої дитини, її психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають до задоволення, що буде сприяти гармонійному психологічному розвитку малолітньої дитини і це не вплине на реалізацію батьком його прав на участь у вихованні сина.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини - задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 858,88 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Сторони справи:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання, АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, 33028, м.Рівне, вул. Поштова, 2, .

Повне судове рішення складено 05.07.2024 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.