ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/6751/23 Головуючий в І інстанції: Булах Є.М.
Номер провадження: 22-ц/819/289/24 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк",

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , діючої від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Булах Є.М. в м. Херсоні,дата складення повного тексту рішення 20 травня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_3 , діючого від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

22 вересня 2023 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачана користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.11.2007 року в розмірі 32 812,38 грн станом на 13.02.2023 року та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2684, 00 грн.

Позов обґрунтований наступним.

Відповідач з метою отримання банківських послуг підписав Заяву № б/н від 23.11.2007 року та отримав кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50 000, 00 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку" складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо зміни кредитного ліміту, то банк керується п. п. 3.2, 3.3. Договору, де зазначено, що банк має право за власної ініціативи змінювати кредитний ліміт. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах договору.

Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не сплатив своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 13.02.2023 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 32 812,38 грн, з яких:

26 842,38 грн - заборгованість за тілом кредиту;

0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

5 970,00 грн заборгованість за простроченими відсотками;

0, 00 грн - нарахована пеня;

0,00 грн - нараховано комісії.

Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 травня 2024 року позов було задоволено частково. Із заявленої до стягнення кредитної заборгованості в розмірі 32 812,38 грн суд вирішив:

--- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.11.2007 року, що виникла станом на 13.02.2023 року, у розмірі 26 842,38 грн, яка складається з заборгованість за тілом кредиту 26 842,38 грн;

--- в іншій частині позовних вимог відмовити;

--- стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судового збору 2 195,51 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи тіло кредиту в розмірі 26 842,38 грнта відмовляючи в задоволенні решти вимог, суд першої інстанції виходив з того, що

--- без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма;

--- при укладенні договору з відповідачем банк не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону про захист прав споживачів про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.11.2007 року шляхом підписання заяви-анкети;

--- в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин (з 23.11.2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову;

--- укладений між сторонами кредитний договір б/н від 23.11.2007 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Проте фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті. А тому відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Відтак, відповідач має повернути заборгованості за кредитом, яке складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 26 842,38 грн.

На вказане заочне рішення ОСОБА_2 , діючою від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про його скасування в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 5 970,00 грн й ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення в повному обсязі позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом. При цьому скаржниця послалася на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, вказала, що суд не прийняв до уваги того, що в заяві відповідача, підписній ним особисто, чітко зазначений розмір процентної ставки за користування кредитом, а саме 36% річних.

Також зазначила, що поза увагою суду залишилось і те, що у своїй вказаній заяві позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", Пам`яткою клієнта та "Тарифами банку" складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також вказала, що суд не врахував і надану позивачем Заяву від 02.01.2021р відповідача про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій він чітко погодився з умовами вказаних Умов та Правил, зокрема про розмір процентної ставки в 42,0% для картки "Універсальна" та 40,8% для картки "Універсальна GOLD", а також погодився з процентною ставкою в 84,0%, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків.

З огляду на вказане вважає безпідставним посилання суду на висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений в постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, оскільки вона не стосується даних правовідносин та постановлена у справі з іншими обставинами.

Отже, рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення 5 970,00 грн заборгованості по процентах за користування кредитом, і не оскаржується в частині задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованість за тілом кредиту в розмірі 26 842,38 грн.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ 05.06.2019 року, позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк", яке в свою чергу є правонаступником ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.65).

Відповідач ОСОБА_1 подав Заяву № б/н від 23.11.2007 року(а.с.40).

В ній вказані детальні дані про відповідача, зазначено про наступне: відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

У розділі заяви "Банковские услуги" стоїть галочка навпроти кредитної карти "Універсальна". Також вказана заява містить відомості про кредитний ліміт 700,00грн, а також про базову процентну ставку по кредиту в розмірі 3% в місяць із розрахунку 360 днів в році. Крім того, вказана заява не містить відомостей щодо відповідальності за порушення зобов`язань.

Також позивачем надано Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.51-56).

Зазначені Умови та Правила підпису позичальника (відповідача) не містять.

Згідно виписки клієнта АТ КБ "ПриватБанк"ОСОБА_1 та Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , останньому 23.11.2007 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 700,00 грн, який неодноразово змінювався. 21.09.2021 року відповідачу зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн (а.с.37-38).

Згідно довідки АТ КБ "ПриватБанк"кредитну картку, видану ОСОБА_1 02.11.2007 року, неодноразово перевипущено, востаннє 24.02.2020 року строком до 12/23 (а.с.39).

Також позивачем надано банківську виписку клієнта АТ КБ "ПриватБанк"ОСОБА_1 за відповідний період, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р №578/5, згідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи (а.с.69-120).

Відповідно до вказаної виписки відповідач протягом 2007-2022 років неодноразово вчиняв транзакції за кредитною карткою (востаннє у лютому 2022 року).

Наявна Заява від 02.01.2021р відповідача про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписана ним особисто, в якій він чітко погодився з умовами вказаних Умов та Правил, зокрема в про розмір процентної ставки в 42,0% для картки "Універсальна" та 40,8% для картки "Універсальна GOLD", а також погодився з процентною ставкою в 84,0%, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків (а.с.41-46).

До позову Банк також долучив Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна", "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна GOLD", який містить, зокрема, умови про процентну ставку (а.с.47-48).

Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором № б/н від 23.11.2007 рокустаном на 13.02.2023 року заборгованістьвідповідача становить 32 812,38 грн, з яких:

26 842,38 грн заборгованість за тілом кредиту;

0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

5 970,00 грн заборгованість за простроченими відсотками;

0, 00 грн. нарахованої пені;

0,00 грн. нарахованої комісії (а.с.7-14; 15-26; 27-36).

Згідно вказаного розрахунку банком встановлено таку процентну ставку: з 23.11.2007 року 36% (3% на місяць); з 01.01.2013 року 30% (2,5% на місяць); з 01.09.2014 року 34,80% (2,9% на місяць); з 01.04.2015 року 43,2% (3,6% на місяць); з 01.06.2015 року 42,0% (3,5% на місяць); з 01.08.2020 року 40,8% (3,4% на місяць).

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Щодо кредитного договору, укладеного між сторонами, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, зробила такий нижчезазначений висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах, за яких кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації:

--- надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору;

--- на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить обов`язок сплати процентів за користування кредитом (якщо таке положення відсутнє в заяві), не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань;

--- у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

У ч.ч.1-3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів".

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору;

--- враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Як зазначено, у заяві позичальника процентна ставка зазначена, а саме 3% в місяць із розрахунку 360 днів в році.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на заяву позичальника, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, а також Заяву від 02.01.2021р відповідача про приєднання до Умов та Правил надання послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, з урахуванням вказаного висновку Верховного Суду, на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, враховуючи обставини справи та недоведення позивачем що саме вказані Умови та Правила надання банківських послуг підписані та визнані відповідачем, можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, які відповідачем не підписані, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту.

Аналогічними є й висновки Верховного Суду у постановах від 23.10.2019 року у справі № 136/695/17 та від 06.11.2019 року у справі № 755/1927/16-ц, ухвалених у тотожних справах за касаційними скаргами АТ КБ "ПриватБанк" у справах за участю позикодавця АТ КБ "ПриватБанк" та позичальників-фізичних осіб, в яких були винесені заочні рішення судом першої інстанції і в яких судами першої інстанції в задоволенні позовних вимог було відмовлено, апеляційними судами рішення суду першої інстанції було: в першій справі залишено без змін, а в другій справі скасовано й стягнуто тіло кредиту та штраф (фіксовану частину), а за наслідками розгляду касаційних справ банку: в першій справі судові рішення судів першої і другої інстанцій були скасовані в частині вирішення позовних вимог про стягнення тіла кредиту та ухвалено нове рішення про стягнення тіла кредиту, а в другій справі рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, пені та комісії, штрафу (процентної складової) було змінено у мотивувальній частині та викладено його у редакції цієї постанови, а саме з підстав того, що Умови та правила надання банківських послуг й Тарифи банку не є складовими кредитного договору.

Однак укладений кредитний договір первісно, а саме в момент укладення (23.11.2007 року), містив зазначення про розмір процентної ставки (3% в місяць).

Отже, слід дійти висновку, що між сторонами був укладений кредитний договір, складовими якого є заява позичальника.

З приводу процентної ставки слід зазначити таке. У самій заяві зазначено, що базова процентна ставка становить 3% в місяць (тобто 36% на рік), її зміна не передбачена. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості, за вказаним договором процента ставка складає: з 23.11.2007 року 36% (3% на місяць); з 01.01.2013 року 30% (2,5% на місяць); з 01.09.2014 року 34,80% (2,9% на місяць); з 01.04.2015 року 43,2% (3,6% на місяць); з 01.06.2015 року 42,0% (3,5% на місяць); з 01.08.2020 року 40,8% (3,4% на місяць).

Виходячи із принципу диспозитивності цивільного процесу, апеляційний суд вважає, що зазначення з 01.01.2013 року процентної ставки 30% на рік (2,5% на місяць), з 01.09.2014 року 34,80% (2,9% на місяць) не суперечить інтересам позичальника та умовам договору. Натомість її підвищення з 01.04.2015 року до 43,2% на рік є таким, що не передбачено умовами договору. Проте це не впливає на суть справи, оскільки згідно з розрахунком заборгованості заборгованість за процентами до січня 2021 року була відсутня.

Однак, як зазначалось, відповідач (позичальник) своєю заявою від 02.01.2021р погодив умови договору в частині процентної ставки (42,0% для картки "Універсальна" та 40,8% для картки "Універсальна GOLD"), а також погодився з процентною ставкою в 84,0%, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків.

Тобто, з вказаної дати (02.01.2021 року) між сторонами був укладений кредитний договір, складовими якого є Заяви позичальника № б/н від 23.11.2007 року та від 02.01.2021 року.

А тому вимога про стягнення процентів, на думку апеляційного суду, підлягає задоволенню, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості, заборгованість по процентах виникла з серпня 2022 року і, поступово збільшуючись, остаточно була встановлена в розмірі 5 970,00 грн на дату 01.01.2023 року.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, який відповідачем не спростований.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, не врахував, що заяви позичальника від 23.11.2007 року та від 02.01.2021 року містять посилання на процентні ставки, а тому прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості по процентах.

Отже, з урахуванням наведеного, права позивача відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, стягненню підлягає сума кредитної заборгованості в розмірі 32 812,38 грн, з яких:

26 842,38 грн заборгованість за тілом кредиту;

5 970,00 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України слід скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача 5 970,00 грн заборгованості за простроченими відсотками.

В частині задоволення позовної вимоги про стягнення 26 842,38 грн тіла кредиту рішення суду в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що не оскаржувалось. Відтак, підлягає збільшенню сума заборгованості за кредитним договором, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, з 26 842,38 грн до 32 812,38 грн (26 842,38 грн + 5 970,00 грн).

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

Отже, з урахуванням задоволення позовних вимог на 100%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2 684,00 грн, понесені сплатою судового збору в зазначеному розмірі при поданні позову. Відтак, в частині розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції слід змінити, збільшивши розмір судових витрат, стягнутих з відповідача на користь позивача, з 2 195,51 грн до 2 684,00 грн.

Згідно з ч.4 ст.6 Закону України "Про судовий збір" якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

При поданні апеляційної скарги позивач сплатив 4 026,00 грн судового збору, при цьому, з урахування сплати судового збору при поданні позову в розмірі 2 684,00 грн,підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги судовий збір у встановленому законом розмірі 732,32 грн ((150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, зокрема в частині оспорюваної суми 5 970,00 грн з загальної суми 32 812,38 грн, що становить 18,19% (5 970,00 грн х 100% : 32 812,38 грн), тобто 150% х 2 684,00 грн х 18,19%)). Тобто переплата становить 3 293,68 грн (4 026,00 грн 732,32 грн), щодо якої відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" може бути вирішено питання про повернення судового збору за клопотанням особи.

Із заявлених в апеляційній скарзі вимог на 5 970,00 грн задоволено таких на 5 970,00 грн, тобто вимоги за апеляційною скаргою задоволено на 100%. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені сплатою при поданні апеляційної скарги судового збору у встановленому законом розмірі, а саме в розмірі 732,32 грн.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, ч.ч.1 і 2 ст.207, ч.2 ст.530, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , діючої від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", задовольнити.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 травня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 5 970,00 грн (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят гривень) заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом.

Це ж рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 26 842,38 грн в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що не оскаржувалось.

Збільшити стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" загальну суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.11.2007 року з 26 842,38 грн до 32 812,38 грн (тридцяти двох тисяч вісімсот дванадцяти гривень 38 коп.).

Це ж рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити, збільшивши розмір судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", з 2 195,51 грн до 2 684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору при поданні апеляційної скарги, в розмірі 732,32 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 18 липня 2024 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська