Провадження № 6/161/156/24
У Х В А Л А

14 серпня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Вольської А.А.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі № 161/15463/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вищевказаною заявою.

Заяву обґрунтовує тим, що 10.06.2019 рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області стягнуто заборгованість спадкодавця ( ОСОБА_4 ) з спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 5586,84 грн. заборгованості та судові витрати в сумі 881,00 грн. з кожного за рахунок майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення набрало законної сили 11.07.2019. 22.08.2019 Луцьким міськрайонний судом Волинської області видрано виконавчий лист про стягнення з спадкоємця ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» 5586,84 грн. заборгованості спадкодавця та 881,00 грн. витрат по сплаті судового збору, за рахунок майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24.06.2021 вказаний виконавчий лист було направлено для примусового виконання до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі. 07.07.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 09.12.2021 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, проте ні постанови державного виконавця, ні виконавчого документа АТ КБ «Приватбанк» не отримував, з відповіді виконавчої служби вбачається, що виконавчий документ було направлено в м. Київ, що не може бути підтверджено реєстром відправлень у зв`язку з його зниженням за терміном зберігання.

Оскільки виконавчий лист втрачено не з вини стягувача, а борг спадкодавця ОСОБА_4 не сплачено, виникла необхідність у зверненні до суду.

Посилаючись на викладене, просить суд видати дублікат виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/15463/18 про стягнення заборгованості з спадкоємця ОСОБА_2

18.06.2024 від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшла заява у якій вона просила суд видати дублікат виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/15463/18 про стягнення заборгованості з спадкоємця ОСОБА_2 та поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В судовому засіданні ОСОБА_1 подану заяву підтримала та просила задовольнити з наведених у ній підстав.

Боржник в судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання судової повістки та розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада».

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заяви, суд установив таке.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.06.2019 стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 10.03.2016, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 в сумі 11173,67 грн. по 5586,84 грн. з кожного та 1762 грн. судових витрат по 881 грн. з кожного за рахунок майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із копії виконавчого листа вбачається, що 22.08.2019 Луцьким міськрайонний судом Волинської області видано виконавчий лист про стягнення з божника ОСОБА_2 вищевказаної заборгованості, за рахунок майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.07.2021 старшим державним виконавцем Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), відкрито виконавче провадження № 65994495.

Постановою старшого державного виконавця Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 09.12.2021, виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

З відповіді Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.04.2024 № 30975 вбачається, що виконавчий документ було надіслано рекомендованим листом стягувачу у м. Київ за вих. № 39644. У зв`язку з закінченням терміну, протягом якого зберігається реєстр відправлень рекомендованої кореспонденції, надати підтверджуючі копії не можливо.

Таким чином, оригінал виконавчого листа втрачений, а стягувач позбавлений можливості його віднайти.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (ст. 129 Конституції України).

Разом з тим, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області в цивільній справі № 161/15463/18 від 10.06.2019 станом на даний час залишається невиконаним.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 124 Конституції України імперативно визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у ч. 1 ст. 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) суд зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції. Державі належить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права.

Крім того, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система договірної держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні ст. 6 Конвенції (рішення від 28.07.1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19.03.1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Частиною 1 ст. 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У відповідності до ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до п. 17.4 «Перехідних положень» ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25.12.1997 року по справі № 9зп).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Суду розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Ратифікація Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) покладає на нашу державу обов`язок неухильного додержання зобов`язань за цим міжнародно-правовим документом, що вимагає від нашої держави необхідності організувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити реальне гарантування передбаченого Конвенцією права на судовий захист, створити рівні умови доступу до правосуддя.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п. 1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 p., згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 p., у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Судом встановлено, що оригінал виконавчого листа АТ КБ «Приватбанк» не був отриманий, після його повернення стягувачу, місцезнаходження оригіналу виконавчого листа невідомо та у заявника відсутня можливість її встановити, що є підставою для видачі його дубліката та поновлення строку на його пред`явлення.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У статтях 77-80 ЦПК України визначено, що докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Отже, враховуючи вищевикладене та з огляду на принцип обов`язковості виконання судового рішення, надаючи оцінку обставинам, на які посилається заявник як на підставу заявлених вимог, суд вважає за необхідне заяву АТ КБ «Приватбанк» задовольнити.

На підставі ст.ст. 352, 354, 431, 433 ЦПК України, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/15463/18 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 березня 2016 року, укладеного між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_4 , в сумі 5586,84грн. та судові витрати в сумі 881грн., за рахунок майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Поновити Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» строк пред`явлення виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/15463/18 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 березня 2016 року, укладеного між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_4 , в сумі 5586,84грн. та судові витрати в сумі 881грн., за рахунок майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта