Cправа № 323/129/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №323/129/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

за участі: представника позивачки адвоката Сидоренка В.В., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Железняка В.К.,-

ВСТАНОВИВ:

16.01.2020 представниця позивачки ОСОБА_1 адвокатка Харченко Р.В. засобами поштового листування звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області із позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача на користь позивачки майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 169 602,49 гривні. Згідно з уточненою позовною заявою, поданою на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху (у зв`язку із поданням заяви про зменшення позовних вимог під час розгляду справи Оріхівським районним судом Запорізької області), вх.№ від 31.05.2024, адвокат Сидоренко В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 157 664,89 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

За змістом позовної заяви, 10.09.2019 о 18 годині 45 хвилин в смт. Комишуваха по вул. Б.Хмельницького водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «3А3» 1102, д.н.з. НОМЕР_1 , при здійсненні повороту ліворуч, не впевнився в безпечності свого маневру та допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по смузі зустрічного руху. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

У судовому засіданні у справі про адміністративне правопорушення N323/3078/19 ОСОБА_2 свою вину визнав, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин не спростовував. Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 28.10.2019 у справі N323/3078/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до тверджень позивача, автомобіль марки «Mercedes Benz» C180, д.н.з. НОМЕР_3 , згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 перебуває у власності ОСОБА_1 . 16.10.2019 фахівець-автотоварознавець ОСОБА_4 підготував звіт N151, за даними якого розмір заподіяної матеріальної шкоди автомобілю «Mercedes Benz» C180, д.н.з. НОМЕР_3 , в результаті пошкоджень після ДТП 10.09.2019 становить 265 302,49 гривень. Крім того, фахівцем - товарознавцем в доповнення до попереднього звіту надано звіт N151 доп. від 18.05.2020 про визначення утилізаційної вартості залишків автомобіля «Mercedes Benz» CI80, д.н.з. НОМЕР_3 , за даними якого «п. 7.16. Методики передбачено, що ринкова вартість технічно несправного, розібраного авто не може бути менше за вартість металолому запчастин, які залишилися з урахуванням витрат на його утилізацію». Так, величина утилізаційної вартості (залишків автомобіля «Mercedes Benz» CI80, д.н.з. НОМЕР_3 ) становить 11 937,60 гривень.

Крім того, за надані послуги з визначення вартості матеріальних збитків сплачено 2 300,00 гривень. Отже, на переконання представника позивача, ця сума також підлягає відшкодуванню відповідачем.

Оскільки протиправними діями відповідача власнику автомобіля ОСОБА_1 заподіяна майнова шкода, пов?язана з механічними пошкодженнями транспортного засобу, загальний розмір якої становить 255 664,89 гривень, із розрахунку (265 302,49 гривень + 2300,00 гривень -11 937,60 гривень), представник позивача вважає заявлену позовну вимогу такою, що підлягає задоволенню у визначеній сумі (157 664,89 гривень), оскільки на момент ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами була застрахована, страхова компанія 10.01.2020 відшкодувала частину збитків у сумі 98 000,00 гривень ОСОБА_1 .

Із посиланням на ст.22, 1166, 1187 ЦК України, п. 22.1. ст. 22, ст.28, 29 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», враховуючи неможливість позасудового врегулювання спору, представник позивача адвокат Сидоренко В.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , просить задовольнити позовну заяву.

Ухвалою судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 20.01.2020 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області клопотання представника відповідача адвоката Железняка В.К.задоволено. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 .

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 26.08.2020 клопотання представника відповідача адвоката Железняка В.К. про витребування доказів, постановлено задовольнити, витребувавши від слідчого СВ Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП Царегородцева С.І. належним чином завірений висновок експерта, складений за результатами судової автотехнічної експертизи у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000472 від 11.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 26.08.2020 у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у цій справі до закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000472 від 11.09.2019, внесеному до ЄРДР за фактом вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, - відмовлено.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 11.01.2021 постановлено заяву відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження задовольнити, зупинено провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні (справа №323/3248/20) по суті обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Згідно з ч.7 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Так, відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 10.05.2022 №29/09-22 змінено територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області у зв`язку із неможливістю здійснення правосуддя під час воєнного стану до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Цивільна справа на підставі протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 18.04.2023 передана в провадження визначеного головуючого судді Вайнраух Л.А.

Ухвалою судді Вайнраух Л.А. від 24.04.2023 постановлено прийняти позовну заяву до свого провадження без поновлення провадження по даній цивільній справі.

Згідно з мотивувальною частиною ухвали за даними Єдиного державного реєстру судових рішень по кримінальному провадженню №323/3248/20 06.04.2023 постановлено ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Савеленко О.А., за змістом якої 04.04.2023 з Оріхівського районного суду Запорізької області до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, матеріали кримінального провадження прийнято до провадження судді. У зв`язку з викладеним, оскільки провадження у вказаній цивільній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні №323/3248/20, в якому станом на 24.04.2023 призначено підготовче судове засідання, суддя вважає за можливе прийняти справу до свого провадження без поновлення провадження по цивільній справі.

Ухвалою судді від 30.08.2023 поновлено провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, визначено дату, час і місце проведення судового засідання.

Заяв по суті справи до суду (ані під час розгляду справи Оріхівським районним судом Запорізької області, ані Шевченківським районним судом м.Запоріжжя) не надходило.

28.05.2024 у судовому засіданні, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про залишення заяви про зменшення розміру позовних вимог без руху у зв`язку з невиконанням вимог ч. 1-2 ст. 174, ч. 1 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, надавши позивачу строк п`ять днів, починаючи з 29.05.2024 для їх виправлення, шляхом подання позовної заяви - у зв`язку із поданням іншим представником ОСОБА_1 раніше (26.05.2020) заяви про зменшення позовних вимог до 157 664,89 гривень, але без подання позовної заяви, а також шляхом надання доказів щодо отримання позивачкою відшкодування спричиненої шкоди від страхової компанії та від продажу транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП, в разі, якщо змінились обставини, зазначені раніше.

31.05.2024 через систему «Електронний суд» на виконання вказаної ухвали представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Сидоренком В.В. скеровано до суду уточнену позовну заяву про відшкодування шкоди завданої ДТП, таким чином вимог ухвали від 28.05.2024 виконано своєчасно. Проте, жодних доказів на виконання ухвали суду не надано. Клопотань про витребування доказів стороною позивача не подано.

Ухвалою судді від 04.06.2024 постановлено продовжити розгляд справи.

За змістом ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Крім того, до матеріалів справи під час її розгляду Оріхівським районним судом Запорізької області від відповідача надійшла заява в порядку ст.182 ЦПК України, за змістом якої відповідач із позовом не згоден, винним вважає ОСОБА_3 . Із посиланням на приписи п.14 ч.2, п.15 постанови ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013, оскільки за змістом позовної заяви ОСОБА_1 погодилась із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, враховуючи зміст позовних вимог (вартість транспортного засобу до ДТП за відрахуванням суми страхового відшкодування), відповідач стверджує, що в разі стягнення з нього шкоди (заподіяних позивачці як власнику автомобіля збитків) він має право на отримання пошкодженого транспортного засобу «Mercedes Benz» CI80, д.н.з. НОМЕР_3 .

Дана заява подана до надходження справи до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, тому процесуальне рішення щодо цієї заяви сторони відповідача під час здійснення провадження не приймалось. Дану заяву сторона відповідача підтримала під час розгляду справи 02.07.2024 усно.

Позивачка ОСОБА_1 згідно з заявою, вх.№ від 21.12.2023, просить розглядати справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник позивачки адвокат Сидоренко В.В. в судовому засіданні 02.07.2024 наполягав на задоволенні позову, враховуючи наявні докази та наведене у позовній заяві обґрунтування. Зазначив, що транспортний засіб «Mercedes Benz» CI80, д.н.з. НОМЕР_3 , у володінні ОСОБА_1 на даний не залишився, його доля довірителькою представнику не повідомлялась, доказів на підтвердження факту вибуття даного транспортного засобу (або його залишків) у ОСОБА_1 немає. Разом з цим сторона позивача не володіє інформацією, чи знятий даний транспортний засіб на даний час з реєстрації. Відповідних доказів немає.

Представник відповідача адвокат Железняк В.К. та його довіритель відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечували, оскільки вважають, що вина відповідача у ДТП не доведена, постанова у справі про адміністративне правопорушення за ознаками вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, є нікчемною, оскільки постанова про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, була скасована прокурором, а згодом провадження у даній справі закрито із застосуванням положень ст.49 КК України. Крім того, заявлені позовні вимоги не є обґрунтованими, відсутність транспортного засобу, яким керував ОСОБА_3 у володінні ОСОБА_1 перешкоджає задоволенню позову, оскільки він не може бути повернутий стороні відповідача, як це передбачено усталеною судовою практикою.

Третя особа ОСОБА_3 відповідно до заяви, вх.№ від 12.01.2024, просить розглянути справу за його відсутності.

Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності клопотань сторін, зустрічної позовної заяви відповідачем не подано.

Суд, враховуючи думку присутніх учасників справи, наявні клопотання позивачки та третьої особи про розгляд справи за їх відсутності, за відсутності підстав для відкладення судового розгляду або оголошення в ньому перерви у відповідності до приписів ст.223, 240 ЦПК України, та за відсутності заяв та клопотань, вважає за доцільне розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення представника позивача, а також сторони відповідача, дослідивши наявні письмові докази у справі, зокрема, заяви сторін по суті спору та з процесуальних питань, а також матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000472 від 11.09.2019, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із таким.

Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі у справі №323/3248/2020, пр.1-кп/336/697/23 від 02.08.2023, яка набрала законної сили 10.08.2023, клопотання захисника Железняка В.К. про закриття кримінального провадження задоволено. Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України та кримінальне провадження закрити у зв`язку із закінченням строків давності. За змістом мотивувальної частини ухвали суду ОСОБА_2 підтримав клопотання захисника та зазначив, що правові наслідки задоволення клопотання сторони захисту йому роз`яснені захисником та зрозумілі, він добровільно відмовляється від права на проведення судового розгляду кримінального провадження у повному обсязі (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/112601893).

Як видно з матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000472 від 11.09.2019, - 10.09.2019 року, близько 18 години 49 хвилин по вул. Богдана Хмельницького в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, що є складовою автодороги сполученням «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь», поблизу перехрестя з вул. Червона, відбулось зіткнення автомобіля марки «ЗАЗ» 1102, реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Mercedes Benz» С180, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого водій автомобіля «ЗАЗ» 1102 ОСОБА_2 та пасажир автомобіля «Mercedes Benz» CI80 ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження. Таким чином, оскільки під час досудового розслідування дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, об`єктивною стороною даного кримінального правопорушення є порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Натомість, у даній цивільній справі вимог про стягнення моральної шкоди не заявлено.

Судом також встановлено, що відповідно до постанови Оріхівського районного суду Запорізької області у справі №323/3078/19, пр. № 3/323/640/19 від 28.10.2019, яка набрала законної сили 08.11.2019 (тобто, в апеляційному порядку не оскаржена), ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП, на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/85256220).

Як видно з вказаної постанови, «в протоколі про адміністративне правопорушення вказується, що 10 вересня 2019 року о 18 годині 45 хвилин в смт. Комишуваха по вул. Б.Хмельницького водій гр. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ЗАЗ 1102 н.з. НОМЕР_1 при здійсненні повороту ліворуч, не впевнився в безпечності свого маневру де допустив зіткнення з автомобілем Мерседес н.з. НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_3 , який рухався по смузі зустрічного руху. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

У судовому засіданні правопорушник ОСОБА_2 вину визнав, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин не оспарював.

Факт вчинення ОСОБА_2 зазначеного у протоколі діяння, а також його вина у його вчиненні підтверджується самим протоколом про адміністративне правопорушення та доданими до нього матеріалами, а саме: протоколом огляду місця ДТП, схемою ДТП, протоколами допиту свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , письмовими поясненнями ОСОБА_2 , а також поясненнями, які були надані ОСОБА_2 безпосередньо у судовому засіданні.

Однак, відповідно до вимог ст. 38 КУпАП у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності певних умов, а саме вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення та сплив строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення).

Враховуючи те, що правопорушення ОСОБА_2 вчинено 10.09.2019 року, кримінальне провадження відносно нього закрито 12.09.2019 року, а на момент розгляду протоколу закінчився строк накладення адміністративного стягнення з підстав, які від суду не залежали, тому провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП підлягає закриттю».

Також під час розгляду справи встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області у справі №323/2717/19, пр.1-кс/323/1217/19 від 12.09.2019, «автомобіль марки Mercedes Benz СІ80 реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 перебуває у власності ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , і на момент дорожньо-транспортної пригоди здійснював керування вказаним транспортним засобом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Зазначеною ухвалою судді накладено арешт на автомобіль марки Mercedes Benz СІ80 реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 перебуває у власності ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та на момент дорожньо-транспортної пригоди здійснював керування вказаним транспортним засобом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зберігати за адресою місця мешкання власника транспортоного засобу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 . Заборонено власнику транспортного засобу ОСОБА_1 здійснення відчуження транспортного засобу, автомобіля марки Mercedes Benz C180 реєстраційний номер НОМЕР_2 , його переробку, зміну властивостей, передачу на зберігання іншій особі, знищення. Попереджено ОСОБА_1 про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт. Дана ухвала слідчого судді набрала законної сили 18.09.2019 (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/84201386).

Разом з цим, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , виданого ТСЦ 2342, ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , є власником транспортного засобу «Mercedes Benz C180», номер кузова НОМЕР_7 , 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 з 21.11.2018, перша реєстрація автомобіля 25.09.2012. Проте, актуальних відомостей щодо реєстрації вказаного транспортного засобу стороною позивача не надано, що має значення для встановлення як місця перебування транспортного засобу, так встановлення факту відчуження / передання або факту знищення, на чому наполягала сторона відповідача.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, згідно з постановою слідчого Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області Царегородцева С.І. від 11.09.2019 про визнання речовим доказом, зокрема, транспортний засіб «Mercedes Benz C180», д.н.з. НОМЕР_2 , визнаний речовим доказом та переданий для подальшого зберігання до Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Згідно з ухвалою слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області у справі №323/2717/19, пр. 1-кс/323/1345/19 від 10.10.2019, яка набрала законної сили 10.10.2019, слідчим суддею встановлено, що «За результатами досудового розслідування, 12.09.2019 року старшим слідчим СВ Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Враховуючи, що кримінальне провадження, за яким було накладено арешт на спірне майно, постановою слідчого закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, суд вважає, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба». Так, скасовано арешт автомобіля марки Mercedes Benz С180 реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2019 року (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/84884483).

Також, судом встановлено, що 16.10.2019 фахівець-автотоварознавець ОСОБА_4 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача №806 від 20.12.2003, видане Фондом державного майна України) підготував звіт N151, за даними якого розмір відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes Benz» CI80, д.н.з. НОМЕР_3 , складає 751 324,26 гривень; розмір заподіяної матеріальної шкоди автомобілю «Mercedes Benz» C180, д.н.з. НОМЕР_3 , в результаті пошкоджень після ДТП 10.09.2019 складає 265 302,49 гривень. Тобто, такий транспортний засіб відновлювати економічно необґрунтовано відповідно до здійснених експертом висновків. Вартість відновлювального ремонта визначена з урахуванням експлуатаційного зносу деталей.

Крім того, фахівцем - товарознавцем в доповнення до попереднього звіту надано звіт N151 доп. від 18.05.2020 (замовник ОСОБА_1 ) про визначення утилізаційної вартості залишків автомобіля «Mercedes Benz» CI80, д.н.з. НОМЕР_3 , за даними якого транспортний засіб для огляду наданий в пошкодженому стані, для експлуатації не придатний, не підлягає відновлювальному ремонту з економічної точки зору.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі Методика).

Згідно з п.7.16. Методики передбачено, що ринкова вартість технічно несправного, розукомплектованого КТЗ (зокрема КТЗ, що ввозиться на митну територію України) не може бути меншою за вартість металобрухту складників, що залишилися, з урахуванням витрат на його утилізацію.

Так, відповідно до п. 7.16 величина утилізаційної вартості автомобіля «Mercedes Benz» CI80, д.н.з. НОМЕР_3 (залишків від автомобіля) визначена оцінювачем у сумі 11 937,60 гривень.

За даними первісного звіту від 16.10.2019, його замовником є ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Відповідно, за надані послуги з визначення вартості матеріальних збитків сплачено 2 300,00 гривень, проте дані платника з наявної квитанції №000132 (у засвідченій копії) від 16.10.2019 ФОП ОСОБА_4 встановити неможливо.

Зазначені звіти стороною відповідача не спростовані.

Згідно з копією виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 в АТ «Приватбанк», РНОКПП НОМЕР_8 , 10.01.2020 у виписці зазначено про безготівкове зарахування із призначенням «PrAT SK Yevroins Ukraina… Strahove vidshkod.zh.Aktu 26032/20 vid 20.01.20, popovn.KR» у сумі 98 000,00 гривень.

Інші докази в матеріалах справи відсутні.

Предметом позову є матеріально-правова вимога власника транспортного засобу ( ОСОБА_1 ), пошкодженого внаслідок ДТП («Mercedes Benz» CI80, д.н.з. НОМЕР_3 ), водій ОСОБА_3 , що відбулась 10.09.2019, приблизно о 18 години 49 хвилин по вул. Богдана Хмельницького в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, поблизу перехрестя з вул.Червоною, до винуватця ДТП ( ОСОБА_2 ), вина якого встановлена відповідно до постанови Оріхівського районного суду Запорізької області у справі про адміністративне правопорушення №323/3078/19, пр. № 3/323/640/19 від 28.10.2019, яка набрала законної сили 08.11.2019, а саме, про відшкодування шкоди (збитків), пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу відновідно до звіту оцінювача, за вирахуванням суми отриманого страхового відшкодування та із врахуванням витрат на проведення експертного дослідження.

Підставою для звернення до суду стала неможливість позасудового врегулювання спору між сторонами, обов`язковості якого чинним законодавством не встановлено.

При розгляді справи суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Загальні положення про відшкодування шкоди врегульовані ст.22, главою 82 ЦК України. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються ЦК України, Законом України «Про страхування» від 18.11.2021, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», іншими законодавчими актами.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Згідно з п.1,3 ч.2, 3, 6 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) шкоди та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

За нормою ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За нормою ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з цим, положення ч.2 ст.1187 ЦК України чітко передбачають, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені ст.1188 ЦК України. Так, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

На спростування доводів сторони відповідача щодо відсутності вини ОСОБА_2 , та, як наслідок, доводів щодо відсутності підстав для відшкодування матеріальних збитків, завданих транспортному засобі, приналежному позивачці, суд зауважує на такому.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц, пр.61-31395сво18) зроблено висновок про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Постанова суду про відсутність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, звільняє такого водія від відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Як передбачено ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи приписи ч.6 ст.82 ЦПК України, фактичні обставини, встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення №323/3078/19, пр.3/323/640/19 від 28.10.2019, яка набрала законної сили 08.11.2019, суд вважає доведеними як настання події ДТП, так і винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що є безумовною підставою для застосування положень п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України.

Так, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц), позаяк у даній справі ОСОБА_2 доказів на спростування цієї обставини не надано.

Крім того, нормою ч.1 ст.1194 ЦК України врегульовано, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Інститут страхування є одним із засобів, покликаних мінімізувати ризики, пов`язані з можливим знищенням або пошкодженням такого майна. Економічне призначення майнового страхування полягає у відшкодуванні збитків, заподіяних внаслідок пошкодження чи знищення майна при настанні страхових випадків, визначених законодавством або обумовлених договором. Отже, мета такого страхування - компенсування шкоди.

Як передбачено ст.979-981 ЦК України, договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством. Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Договір страхування укладається в письмовій формі з дотриманням вимог до письмової форми правочину, встановлених цим Кодексом. Факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим полісом (сертифікатом). Його істотні умови закріплено у ст. 982 ЦК України.

Відповідно до ст.3, п.9.1 ст.9, п.10.1 ст.10 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до цього Закону передбачено, зокрема, укладання внутрішнього договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - внутрішній договір страхування).

Необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором) (п. 17 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 №4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки).

Згідно зі ст.6, п.22.1 ст.22 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України судом враховано в цьому контексті й правові висновки, здійснені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц, пр. 14-316цс18, в якій вказано, якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Натомість, стороною позивача не доведено, що саме у зв`язку із настанням страхового випадку (події ДТП, яка сталась 10.09.2019) ОСОБА_1 на підставі її заяви про виплату страхового відшкодування отримано страхове відшкодування від страховика винуватця ДТП ОСОБА_2 10.01.2020.

Суд при розгляді вимог про стягнення матеріальної шкоди виходить й з того, що за положеннями п.1.4 ст.1 Закону застрахованою є відповідальність страхувальника та інших осіб, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Проте, доказів того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована, крім того, він правомірно керував застрахованим транспортним засобом, матеріали справи не містять.

На переконання суду, надання відповідних доказів не відноситься до процесуального обов`язку відповідача з урахуванням його позиції з приводу невинуватості у настанні події ДТП, що спростовується дослідженими судом доказами.

Крім того, з наданих доказів суд позбавлений можливості встановити й розмір страхової суми, зазначеної у страховому полісі, як і тієї обставини, що страхове відшкодування отримано саме у зв`язку із фізичним знищенням транспортного засобу, належного ОСОБА_1 .

Поняття «франшиза» міститься у ст. 9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування. Крім того, застосування франшизи передбачено ст. 12 Закону, згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За відсутності страхового полісу та даних про страховика встановити розмір франшизи не видається за можливе.

Відповідно до п.36.1, 36.2 ст.36 Закону страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Суд наголошує, що зазначена стороною позивача сума страхового відшкодування (98 000,00 гривень) могла бути отримана ОСОБА_1 10.01.2020 у зв`язку із іншим страховим випадком, адже як видно з наявного витягу з Єдиного державного реєстру МВС, доданого до позовної заяви, позивачці на праві власності на час отримання відомостей належить декілька транспортних засобів.

Таким чином, неможливо встановити й розміру відповідальності ОСОБА_2 .

Крім того, витрати ОСОБА_1 на проведення експертного дослідження (звіту, підготовленого з метою визначення розміру матеріальних збитків), які можуть бути віднесені до реальних збитків, також не доведені, з огляду на те, що замовником був ОСОБА_3 (третя особа), а наявна квитанція із печаткою оцінювача про сплату 2 300,00 гривень не дозволяє встановити дані про платника. Відповідно, підстави для обґрунтованості позову в цій частині судом також не встановлено.

Згідно з ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтями 28, 29 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Ст.30 Закону передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як виснував Верховний Суд у постанові від 11.01.2023 у справі № 211/3277/20, пр.№ 61-3442св22, для визнання автомобіля фізично знищеним згода власника транспортного засобу фактично не потрібна, оскільки вказівку на це вилучено із вказаної статті Закону, а пункт 30.3 взагалі виключено.

Враховуючи викладене, у страховика (в разі, якщо відповідальність ОСОБА_2 була застрахована, або у МТСБУ) виник обов`язок з відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Позивачка не просила стягнути на її користь витрати на евакуацію транспортного засобу.

Крім того, у вказаній вище постанові також зазначено, що при ухваленні рішення про компенсацію шкоди за статтею 1194 ЦК України з урахуванням вимог вищезгаданої статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в суду відсутні підстави зобов`язувати потерпілого передати залишки транспортного засобу особі, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (винному). Позивач не позбавлений можливості реалізувати залишки його транспортного засобу шляхом продажу технічно справних деталей та металобрухту.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 207/2838/15-ц та спростовує доводи сторони відповідача, висловлені у заяві, поданій в порядку ст.182 ЦПК України.

Виходячи з положень пункту 30.1 статті 30 Закону № 1961-IV, автомобіль «Mercedes Benz» CI80, д.н.з. НОМЕР_3 вважається технічно знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу перевищує його ринкову вартість, про що зазначено у вищевказаному звіті.

Але, на переконання суду, продаж транспортного засобу в цілому, а не по запчастинах, є безумовним свідченням того, що він не є фізично знищеним.

З цього приводу стороною позивача не надано жодних доказів, як на користь факту відчуження транспортного засобу, або його запчастин, що є допустимим (щодо запчастин), так і на його спростування.

Суд наголошує, що відповідні докази не надані й на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 28.05.2024. Так, сторона позивача не була позбавлена можливості надати їх під час здійснення розгляду справи Шевченківським районним судом м.Запоріжжя, або заявити відповідні клопотання про витребування доказів, проте своїм правом не скористалась.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Поряд із цим, змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає відповідний розподіл та покладання тягаря доказування на сторони певним чином. Одночасно він не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує, адже доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказіву цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

За приписами ч.4,5 ст.83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Проте, стороною позивача не повідомлялось про неможливість подання певних доказів або необхідність додаткового часу для цього.

За нормою ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини справи, надаючи їм належну оцінку, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову належними, допустимими та достатніми доказами, у зв`язку із порушенням стороною позивача свого обов`язку щодо їх подання, що зумовлює ухвалення рішення судом про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

За приписами п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, за змістом ч.1 ст.141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 697,00 гривень суд залишає за ОСОБА_1 , враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки сума заявлених уточнених позовних вимог становить 157 664,89 гривень (ціна позову), враховуючи розмір прожиткового мінімуму для працезданих осіб у сумі 2 102,00 гривень на 2020 рік (відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»), а також ставку судового збору за розгляд позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою (п.1-1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»), позивачці на підставі її клопотання відповідно до ухвали суду може бути повернута сума судового збору, сплаченого в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а саме у сумі 120,35 гривень, що суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 2, 7, 10, 12-13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 229, 245, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 275, 278-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Судові витрати, понесені стороною позивача у вигляді судового збору у сумі 1 697,00 гривень, сплаченого за подання до суду позовної заяви, - залишити за ОСОБА_1 .

Реквізити сторін та третьої особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_9 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_10 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 07.07.2024.

Суддя Л.А.Вайнраух