Дата документу 01.08.2024
Справа № 501/2105/24
01 серпня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за
відповідача: ОСОБА_2
предмет та підстави позову: про визнання права власності
учасники справи не з`явились
ухвалив рішення про наступне та
І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача
ОСОБА_1 16.05.2024 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, згідно якого просить суд визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та в цілому складається з житлового будинку літ. "А" (загальною площею 98,6 м, житловою площею 34,0 м), літньої кухні літ. "В", погребу літ. "Г", сараю літ. "Д" споруд № 1-3, І.
Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 193 від 29.04.2024 року, виданого приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Стрижак Н.С., належать 5/6 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Інша 1/6 частина вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами, була успадкована відповідачем ОСОБА_2 після смерті батька позивача ОСОБА_3 .
Згідно наявної в позивача інформації, після смерті ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину та в 2011 році отримала свідоцтво про право на спадщину у приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Стрижак Н.С., однак досі не зареєструвала право власності.
Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 15.02.2024 ТОВ «Бюро оцінки, кадастрових робіт та експертиз», житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично складається з житлового будинку літ. "А" (загальною площею 98,6 м, житловою площею 34,0 м), літньої кухні літ. "В", погребу літ. "Г", сараю літ. "Д" споруд № 1-3, І.
Оскільки ОСОБА_2 з моменту смерті ОСОБА_3 не проживає в зазначеному будинку, з 2011 року по теперішній час, тобто на протязі більше 12 років, позивач фактично, проживаючи в будинку, 1/6 частина якого належить на праві власності відповідачу, безперервно, відкрито і добросовісно оплачує всі комунальні платежі, вивезла сміття, несе інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності будинку, підтримує чистоту і порядок в будинку, на земельній ділянці та прибудинковій території, володіє будинком відкрито.
Цей факт підтверджується копіями квитанцій про оплату комунальних платежів, що додані до матеріалів справи, актами Бурлачобалківської сільської адміністрації Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 10.05.2024.
На сьогоднішній день позивачка продовжує проживати у зазначеному будинку, добросовісно та безперервно володіє, відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за ним, утримує його, постійно робе поточний та капітальний ремонт.
Враховуючи вищезазначені обставини, у зв`язку із добросовісним, безперервним володінням вказаним будинком, позивачка вважає, що у неї виникло право власності на 1/6 частину зазначеного об`єкту нерухомого майна, яка належала ОСОБА_2 , за набувальною давністю у порядку ст.344 ЦК України.
На підставі викладеного, позивачка звернулась до суду з відповідним позовом, 01.07.2024 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.98).
Відповідач відзиву на позов не надав.
ІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 16.05.2024 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.28).
Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 28.05.2024 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження (а.с.34-35).
Ухвалою Іллічівського міського суду від 28.05.2024 витребувано докази (а.с.37-38).
Ухвалою Іллічівського міського суду від 18.07..2024 закрито підготовче провіадженя у справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.102).
Окремо суд звертає увагу щодо участі в судових засіданнях відповідача, його викликів (повідомлень) в судові засідання.
Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
В матеріалах справи містяться докази, в яких відповідач належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду справи, його повідомлення здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства.
Разом з тим, відповідач в судові засідання не з`явився, що не перешкоджає продовженню розгляду справи без його участі на підставі доказів наявних в матеріалах даної цивільної справи з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
Розгляд справи здійснювався судом в порядку загального позовного провадження, явка сторін не визнавалась судом обов`язковою.
Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.
Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Суд звертає увагу, що з метою уникнення порушень вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна та яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов до висновку про продовження розгляду справи без участі сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 193 від 29.04.2024 року, виданого приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Стрижак Н.С., належать 5/6 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9).
Інша 1/6 частина вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами, була успадкована відповідачем ОСОБА_2 (а.с.77) після смерті батька позивача ОСОБА_3 (а.с.51).
Так, згідно матеріалів спадкової справи (а.с.44-97), після смерті ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину (а.с.50) та в 2011 році отримала свідоцтво про право на спадщину у приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Стрижак Н.С., однак досі не зареєструвала право власності (а.с.77).
Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 16.02.2024 ТОВ «Бюро оцінки, кадастрових робіт та експертиз», житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично складається з житлового будинку літ. "А" (загальною площею 98,6 м, житловою площею 34,0 м), літньої кухні літ. "В", погребу літ. "Г", сараю літ. "Д" споруд № 1-3, І (а.с.11-15).
Оскільки ОСОБА_2 з моменту смерті ОСОБА_3 не проживає в зазначеному будинку, з 2011 року по теперішній час, тобто на протязі більше 12 років, позивач, фактично, проживаючи в будинку, 1/6 частина якого належить на праві власності відповідачу, безперервно, відкрито і добросовісно оплачує всі комунальні платежі, вивезла сміття, несе інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності будинку, підтримує чистоту і порядок в будинку, на земельній ділянці та прибудинковій території, володіє будинком відкрито.
Цей факт підтверджується копіями квитанцій про оплату комунальних платежів, що додані до матеріалів справи, актами Бурлачобалківської сільської адміністрації Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 10.05.2024 (а.с.18-24).
Позивачка продовжує проживати у зазначеному будинку, добросовісно та безперервно володіє, відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за ним, утримує його, тощо.
Вказані обставини не спростовані відповідачем.
ІV. Оцінка Суду.
Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п.9 Постанови).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих таперехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п.11 Постанови).
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13 Постанови).
Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першоїстатті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п.14 Постанови).

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 193 від 29.04.2024 року, виданого приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Стрижак Н.С., належать 5/6 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Інша 1/6 частина вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами, була успадкована відповідачем ОСОБА_2 (а.с.77) після смерті батька позивача ОСОБА_3 (а.с.51).

Так, згідно матеріалів спадкової справи (а.с.44-97), після смерті ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину (а.с.50) та в 2011 році отримала свідоцтво про право на спадщину у приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Стрижак Н.С., однак досі не зареєструвала право власності (а.с.77).

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 16.02.2024 ТОВ «Бюро оцінки, кадастрових робіт та експертиз», житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично складається з житлового будинку літ. "А" (загальною площею 98,6 м, житловою площею 34,0 м), літньої кухні літ. "В", погребу літ. "Г", сараю літ. "Д" споруд № 1-3, І (а.с.11-15).

Оскільки ОСОБА_2 з моменту смерті ОСОБА_3 не проживає в зазначеному будинку, з 2011 року по теперішній час, тобто на протязі більше 12 років, позивач, фактично, проживаючи в будинку, 1/6 частина якого належить на праві власності відповідачу, безперервно, відкрито і добросовісно оплачує всі комунальні платежі, вивезла сміття, несе інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності будинку, підтримує чистоту і порядок в будинку, на земельній ділянці та прибудинковій території, володіє будинком відкрито.

Цей факт підтверджується копіями квитанцій про оплату комунальних платежів, що додані до матеріалів справи, актами Бурлачобалківської сільської адміністрації Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 10.05.2024 (а.с.18-24).

Позивачка продовжує проживати у зазначеному будинку, добросовісно та безперервно володіє, відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за ним, утримує його, тощо.

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 12 років продовжує відкрито, безперервно користуватися спірним нерухомим майном, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на нього за набувальною давністю.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про задоволення вимог у повному обсязі.

Згідно з нормами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власної правової позиції, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та в цілому складається з житлового будинку літ. "А" (загальною площею 98,6 м, житловою площею 34,0 м), літньої кухні літ. "В", погребу літ. "Г", сараю літ. "Д" споруд № 1-3, І.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним-процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко