Справа № 463/54/23 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С. В.
Провадження № 22-ц/811/1531/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бердар С.В. на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 233 586,39 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 02.10.2020 о 09 год. 54 хв у м. Львові на вул. Перфецького, 19, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «RENAULT DUSTER» номерний знак: НОМЕР_2 , в порушення вимог п.2.3. б; 10.2 ПДР, проявив неуважність та, виїжджаючи з прилеглої території, не надав перевагу в русі, в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілем «LEXUS RX 300» номерний знак: НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок цієї ДТП автомобіль «LEXUS RX 300» номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження, таким чином Позивачу завдано матеріальних збитків.

На час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 проходив військову службу за контрактом у військовій частині Держприкордонслужби України. Окрім того, автомобіль «RENAULT DUSTER» номерний знак: НОМЕР_2 був закріплений за ОСОБА_2 , як водієм служби перевезень відділення матеріального забезпечення.

Згідно з висновком експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 09 листопада 2020 року № 6421 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, вартість матеріального збитку, завданого власнику «LEXUS RX 300» номерний знак: НОМЕР_3 », в результаті його пошкодження в ДТП станом на 13.10.2020, становить 360 986 (триста шістдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) грн 39 (тридцять дев`ять) коп. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу зазначеного транспортного засобу, станом на 13.10.2020, становить 310 372 (триста десять тисяч триста сімдесят дві) грн 34 (тридцять чотири) коп.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника «RENAULT DUSTER», номерний знак: НОМЕР_2 , застрахована в ПАТ «СК «Українська страхова група». Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - «130 000 грн», франшиза - «2 600 грн», про що вказано в Полісі обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності № ЕР-194809030 від 27.12.2019.

02.08.2021 ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» визначила розмір страхового відшкодування ОСОБА_1 у сумі 127 400,00 грн (сто двадцять сім тисяч чотириста гривень) та виплатила страхове відшкодування у зазначеній сумі, із вирахуванням франшизи, розмір якої становить 2600 грн.

Відтак, після отримання Позивачем суми страхового відшкодування у розмірі, яка була визначена страховиком (у межах ліміту відповідальності) у сумі 127 400,00 грн, є підстави для стягнення з Відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (360 986,39 - 127 400,00), з урахуванням франшизи (2600 грн), в розмірі 233 586, 39 грн (двісті тридцять три тисячі п`ятсот вісімдесят шість гривень тридцять дев`ять копійок).

Позивач неодноразово звертався до Відповідача із пропозиціями щодо врегулювання питання про відшкодування шкоди, що не підлягає відшкодуванню з боку страховика, у позасудовому порядку, проте Відповідач жодної виплати не здійснив.

Дорожньо-транспортна пригода та її наслідки призвели до пошкодження транспортного засобу, що у результаті порушило нормальні життєві зв`язки Позивача та спричинило додаткові матеріальні витрати. Протягом тривалого часу Позивач не мав можливості користуватися власним автомобілем, що призвело до незручностей у встановленому ритмі його життя, адже можливість у задоволенні культурно - побутових потреб, пов`язаних із пересуванням, як Позивача, так і членів сім`ї обмежилась. Позивач хвилювався, оскільки автомобіль втратив свій попередній вигляд та експлуатаційні характеристики, на його відновлення потрібні значні кошти та зусилля. Дії пов`язані з врегулюванням питання з відновлення, тобто ремонту автомобіля, необхідність звернення до суду з метою захисту порушених прав та законних інтересів, призвели до того, що Позивач перебував у стресовому стані, переживаючи тривогу та емоційні переживання, які вплинули на його звичний стан життя. Вважав, що справедливим та адекватним розміром відшкодування заподіяної моральної шкоди, яку слід стягнути з відповідача, буде сума у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 16 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Бердар С.В., подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16.04.2024 не відповідає вимогам cт. 263 ЦПК України, є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи.

Зазначає, що ПАТ «СК «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі максимально дозволеної страхової суми, передбаченої страховим полісом (130 000 грн) з урахуванням розміру франшизи (2 600 грн). Відтак, враховуючи вимоги п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підстави для пред`явлення позову до ПАТ «СК «УСГ» відсутні. Суд першої інстанції не встановив обсяг відповідальності ПАТ «СК «УСГ», а тому дійшов хибного висновку, що позивачу необхідно було пред`являти позов до ПАТ «СК «УСГ».

Відповідно до ст.1194 ЦК України, позивачем заявлено вимогу про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (360 986,39 - 127 400,00) в сумі 233 586, 39 грн. Однак, судом першої інстанції, внаслідок неповного з`ясування обставин справи, не застосовано до спірних правовідносин положення ст. 1194 ЦК України.

Окрім цього, вказує, що дії пов`язані з врегулюванням питання з відновлення, тобто ремонту автомобіля, необхідність звернення до суду з метою захисту порушених прав та законних інтересів, призвели до того, що Позивач перебував у стресовому стані, переживаючи тривогу та емоційні переживання, які вплинули на його звичний стан життя. Наведене свідчить про завдання позивачу моральною шкоди. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, наявні підстави для стягнення з відповідача 10 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16.04.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ПАТ «Страхова компанія «УСГ» задовольнити повністю.

03 червня 2024 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивач заявив вимоги про відшкодування шкоди до відповідача військової частини НОМЕР_1 , оскільки вважав, що у відповідача виник обов`язок відшкодування завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика. При цьому він не погоджується із розміром матеріального збитку, який визначений ПАТ «СК «УСГ» , але позов до страхової компанії не заявляє.

Суд першої інстанції вважав, що якщо позивач не погоджувався із розміром визначеного ПАТ «СК «УСГ розмір збитку він вправі пред`явити позов до ПАТ «СК «УСГ» та довести інший розмір матеріального збитку і страхового відшкодування.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 02.10.2020 о 09 год. 54 хв у м. Львові на вул. Перфецького, 19, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «RENAULT DUSTER» номерний знак: НОМЕР_2 , в порушення вимог п.2.3. б; 10.2 ПДР, проявив неуважність та, виїжджаючи з прилеглої території, не надав перевагу в русі, в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілем «LEXUS RX 300» номерний знак: НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок цієї ДТП автомобіль «LEXUS RX 300» номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 06.11.2020 третю особу ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Постановою Львівського апеляційного суду від 27.07.2021 постанову Франківського районного суду м. Львова від 06.11.2020 залишено без змін.

Солдат ОСОБА_3 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з 18 вересня 2018 року до 18 вересня 2021 року.

Легковий автомобіль спеціалізованого призначення RENAULT DUSTER, номерний знак НОМЕР_4 на момент дорожньо-транспортної пригоди був закріплений за водієм служби перевезень відділення матеріального забезпечення солдатом ОСОБА_4 .

Як вбачається із долученої копії схеми, яка є додатком до протоколу серія ДПР 18 № 405591 від 02.10.2020 року в результаті ДТП автомобіль LEXUS RX 300» номерний знак: НОМЕР_3 отримав такі пошкодження: вм`ятину капоту; тріщина передньої правої фари, пошкодження переднього правої протитуманної фари; пошкодження бампера, решітки; пошкодження переднього правого крила, підкрильника; передньої правої дверки; заднього правого крила.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника «RENAULT DUSTER», номерний знак: НОМЕР_4 , застрахована в ПАТ «СК «Українська страхова група». Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - «130 000 грн», франшиза - «2 600 грн», про що вказано в Полісі обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності № ЕР-194809030 від 27.12.2019.

05 жовтня 2020 року на адресу ПАТ «СК «УСГ» надійшло від ОСОБА_1 повідомлення про ДТП та пояснення щодо обставин настання події (Копія повідомлення та копія пояснень ОСОБА_1 - Додаток № 1).

У жовтні 2020 року транспортний засіб Lexus RX 300, державний реєстраційний № НОМЕР_3 було оглянуто та складено протокол технічного огляду КТЗ (Копія протоколу - Додаток № 3).

Розмір збитку було визначено на підставі ремонтної калькуляції № ЗСЦВ-3356 від 10.11.2020 р. Копія ремонтної калькуляції - Додаток № 4).

02 серпня 2021 року ПАТ «СК «УСГ» склало розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт № ЗСЦВ-3356 та виплатило Позивачу 127 400,00 грн. (Копія розрахунку та страхового акту - Додаток № 6).

Згідно з висновком експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 09 листопада 2020 року № 6421 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, вартість матеріального збитку, завданого власнику «LEXUS RX 300» номерний знак: НОМЕР_3 », в результаті його пошкодження в ДТП станом на 13.10.2020, становить 360 986 (триста шістдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) грн 39 (тридцять дев`ять) коп. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу зазначеного транспортного засобу, станом на 13.10.2020, становить 310 372 (триста десять тисяч триста сімдесят дві) грн 34 (тридцять чотири) коп.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступник) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п.36-1 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як вбачається з матеріалів справи, страховик ПАТ «СК «УСГ» свої обов`язки виконав, та сплатив позивачу на відшкодування майнової шкоди 127 400,00 грн.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Верховний Суд в постановах від 13 травня 2019 року (справа №522/538/17) та від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20) прийшов до аналогічних висновків.

За змістом статті 22, 1166, 1192 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Загальний розмір заподіяних збитків згідно наданого позивачем висновку експерта становить 310 372 грн.

Відповідно до ст.1194 ЦК України, позивачем заявлено вимогу про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (360 986,39 - 127 400,00) в сумі 233 586, 39 грн.

Суд першої інстанції вважав, що якщо позивач не погоджувався із розміром визначеного ПАТ «СК «УСГ розмір збитку він вправі пред`явити позов до ПАТ «СК «УСГ» та довести інший розмір матеріального збитку і страхового відшкодування, оскільки такий суперечить нормам законодавства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, та вважає, що він суперечить нормам ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 757/37909/17

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту гл.82 ЦК вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

Отже шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05 вересня 2018 року № 534/872/16-ц.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що саме з Військової частини НОМЕР_1 , як власника транспортного засобу, на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 233 586, 39 грн.

Колегія суддів також не погоджується з рішенням суду в частині відмови в стягненні моральної шкоди.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Таким чином, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 10 000 грн., що на думку колегії суддів буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.13 ст. 142 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бердар С.В. задоволено, а відтак з відповідача слід стягнути 1949 грн. сплачених судових витрат за подання позовної заяви та 2340 грн. за подання апеляційної скарги.

Окрім цього, позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою .

Встановлено, що при зверненні з позовною заявою позивачем було долучено документи, що стверджують отримання правничої допомоги.

В процесі судового розгляду, до судових дебатів захисником позивача було заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх порушених прав внаслідок неправомірних дій відповідача, що зумовило необхідність отримання професійної правничої допомоги, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача 8 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та 12 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Окрім цього, на користь позивача також підлягає до стягнення 5 556,96 грн. витрат на проведення експертизи.

Відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника представника ОСОБА_1 - адвоката Бердар С.В. - задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16 квітня 2024 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди - задоволити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) 233 586, 39 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а саме: 12 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 5 556,96 грн. витрат на проведення експертизи, 1949 грн. сплачених судових витрат за подання позовної заяви.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, а саме: 8 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 2340 грн. сплачених судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 липня 2024 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.