Дата документу 19.08.2024 Справа № 337/5312/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 337/5312/23 Головуючий у І інстанції: Ширіна С.А.
Провадження № 22-ц/807/925/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пономаренка Олександра Олександровича на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.02.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» надав відповідачу кредит на загальну суму 12765,80 грн., строком на 60 місяців зі сплатою 11,99 % річних від суми боргу за договором. В свою чергу, позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором.

Разом з тим, 27.01.2023 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір відступлення права вимоги № 20230127, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками.

Відповідно до Реєстру боржників - додатку № 1 до договору відступлення права вимоги №20230127 від 27.01.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 у сумі 13190,31 грн.

ТОВ «ФК «ЦФР» свої зобов`язання за кредитним договором № від 17.02.2020 року виконало в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом у повному обсязі не сплачує, позивач, як правонаступник ТОВ «ФК «ЦФР» звернувся до суду з даним позовом.

На підставі вказаного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором № від 17 лютого 2020 р. в розмірі 13 190,31 грн, з яких:

-8 644,92 грн сума заборгованості за основною сумою боргу;

-524,03 грн сума заборгованості за річними відсотками;

-4 021,36 грн сума заборгованості за щомісячними відсотками;

-0,00 грн сума заборгованості за пенею;

а також судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № від 17.02.2020 року в сумі 13190,31 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пономаренка О.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2024 року повністю та ухвалити нове, яким позовну заяву залишити без задоволення.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем заявлено позов, який містить вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, договір факторингу надано не в повному обсязі, у справі відсутні докази повідомлення відповідачки про відступлення права вимоги за її споживчим кредитом, а також докази виплати ТОВ «ФК «ЦФР» зазначених у договорі платежів.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЄАПБ» заперечує проти доводів скаржника, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості за кредитним договором № від 17.02.2020 р. в сумі 13190,31 грн підтверджується розрахунками, наданими позивачем. Вказані розрахунки є повними, чіткими, об`єктивними, вони узгоджуються з умовами кредитних договорів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи, що 17.02.2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № .

Підписавши кредитний договір № від 17.02.2020 р. на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» відповідач погодилася з умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР» і зобов`язалася повернути надані їй кредитні кошти, з відсотками.

За умовами паспорту кредиту № 4548981 від 17.02.2020 р. на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» надається сума кредиту 12765,80 грн на строк 60 місяців, на умовах: щомісячні проценти 2,99% від суми кредиту, річні проценти 11,99% від суми боргу за договором.

Згідно з кредитним договором № від 17.02.2020 р. на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» позичальник доручає ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувати, за рахунок отриманого кредиту, такі суми грошових коштів: 10 000,00 грн перераховано на рахунок ОСОБА_1 у АТ «Таскомбанк», 1765,80 грн перераховано на оплату страхового платежу за договором страхування №-С від 17.02.2020 р., 200.00 грн перераховано за пакет послуги «Охоронець КредигМаркет 12» за рахунок кредиту НОМЕР_1 від 17.02.2020 р. та 800,00 грн перераховано за пакет Телемедицина 1 від ОСОБА_1 за рахунок кредитних коштів.

Підписанням Кредитного договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті www.kreditmarket.ua Приймаючи умови Кредитного Договору, відповідач підтверджує, що вона повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил.

У подальшому, 27 січня 2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір відступлення права вимоги №20230127, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).

Згідно з п. 1.2. договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Відповідно до Реєстру боржників - Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги №20230127 від 27 січня 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13190,31 грн, з яких:8644,92 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 524,03 грн - сума заборгованості за річними відсотками, 4021,36 грн - сума заборгованості за щомісячними відсотками.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

У відповідності до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому, право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Згідно з ч. 1, 3 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

Із матеріалів справи убачається, що паспортом кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4548981, який є невід`ємною частиною кредитного договору № від 17.02.2020, встановлено графік платежів. Так, вказаний графік охоплює період з 17.02.2020 по 25.02.2025.

Звертаючись із позовом до суду, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило суд стягнути заборгованість з відповідачки у розмірі 13 190,31 грн, яка складається з: 8 644,92 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 524,03 грн сума заборгованості за річними відсотками; 4 021,36 грн сума заборгованості за щомісячними відсотками.

На підтвердження вказаної суми боргу позивач надав суду розрахунок заборгованості, яким охоплено період з 17.02.2020 по 27.01.2023.

Доводи апеляційної скарги про порушення позивачем порядку дострокового повернення коштів, оскільки позов містить вимогу про дострокове повернення кредитних коштів є безпідставними з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

При цьому, право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання в цілому до настання строку виконання, визначеного договором.

Дійсно, за умовами кредитного договору дата останнього платежу спливає 25 лютого 2025 року.

Разом з тим, позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» охоплюються періодом заборгованості, який виник з дати укладення договору 17.02.2020 та тривав до дня відступлення прав вимоги 27.01.2023. При цьому, позивачем не заявлялися вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України щодо дострокового стягнення заборгованості за платежами, які мали сплачуватися відповідачкою упродовж до 25 лютого 2025 року.

Саме по собі звернення кредитора із позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, строк дії якого не закінчився, не означає, що це є вимогою про дострокове повернення боргу, тобто вимогою про стягнення кредитних коштів, строк повернення яких ще не настав.

Оскільки даний позов заявлено щодо стягнення заборгованості з відповідача, яка утворилася за шість місяців до моменту звернення ТОВ «ФК «ЄАПБ» до суду, безпідставними є твердження апелянта щодо порушення позивачем порядку пред`явлення позовних вимог про дострокове повернення кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів повідомлення ОСОБА_1 про відступлення клієнтом прав вимоги заборгованості фактору відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Проте, всупереч умовам кредитного договору ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань, не погасила наявну заборгованість ні перед попереднім кредитором, ні перед новим.

Також необґрунтованими є посилання у скарзі на відсутність у матеріалах справи первинних документів на підтвердження виплати ТОВ «ФК «ЦФР» усіх зазначених в кредитному договорі платежів, оскільки позивач не є банківською установою, а тому не має доступу до первинних фінансових документів про рух коштів на рахунках відповідачки. У свою чергу, відповідач не спростувала, що ТОВ «ФК «ЦФР» в порушення пункту 1.4 кредитного договору не здійснило переказ кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 , відкритий у АТ «ТАСКОМБАНК».

Відповідачем не спростовувався факт укладення кредитного договору та отримання коштів, які у них зазначені.

Враховуючи те, що за умовами кредитного договору відповідач отримала кредитні кошти та користувалася ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість на підставі зазначеного договору підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, правильно встановив обов`язок відповідача сплатити суму заборгованості за кредитним договором.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду в їх оцінці.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2024 року - залишити без змін.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі представника адвоката Бойченка Дениса Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19 серпня 2024 року.

Головуючий:

Судді: