Провадження №: 2/752/5565/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючої судді Митрофанової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 (далі - відповідач), адреса: АДРЕСА_2 , в якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з дня подання цього позову.

В обгрунтування позову позивач послалась на те, що з 2014 року по 2016 рік вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син - ОСОБА_4 , батьком якого у свідоцтві про народження дитини записаний відповідач.

На теперішній час син проживає разом з позивачем, тому, посилаючись на вимоги чинного законодавства, остання звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від представника відповідача 15 липня 2024 року через систему «Електронний Суд» подано відзив на позов, в якому останній послався на те, що сторони у справі з 2014 року по 2016 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. Від фактичних шлюбних відносин у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На той час, позивач відмовилась зазначити відповідача батьком дитини у свідоцтві про народження.

Відповідач з лютого 2022 року є військовослужбовцем у лавах ЗСУ.

Проте, за заявою № 12/33.1-43 від 28 лютого 2023 року до актового запису про народження дитини були внесені відомості про визнання батьківства та відповідача було записано батьком дитини, відповідно, видано нове свідоцтво про народження дитини.

Представник відповідача у відзиві на позов також послався на те, що позивач умисно не зазначила у позовній заяві та не надала жодних доказів того, що відповідач систематично виплачує позивачу грошові кошти щомісячно (у середньому по 5 разів на місяць), а також не вказала, що між сторонами є домовленість з приводу виплати грошових коштів.

Тобто, як стверджує представник відповідача, відповідач щомісячно та неодноразово у добровільному порядку, постійно, без вагань та затримок перераховував на рахунок позивача, починаючи з січня 2022 року, грошові кошти на утримання сина у загальному розмірі 293 959,44 грн.

Представник відповідача також стверджує, що позивач не зазначила у позовній заяві й про те, що відповідач приймає участь у тому числі у додаткових витратах на сина, зокрема, неодноразово купляв одяг, мобільні телефони та смарт-годинники, також за власний рахунок проводив покращення житлово-побутових умов, включаючи встановлення бойлера та ремонт побутової техніки.

Як стверджує представник відповідача, вказані вище обставини свідчать, що відповідач не відмовлявся від утримання свого сина, виплачував та виплачує позивачу грошові кошти у визначеному законом розмірі, а також виконує свій обов`язок щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття.

З огляду на вищевикладене, на переконання представника відповідача, в даному випадку відсутнє порушене право позивача та неповнолітнього сина, а враховуючи сумлінне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з такого.

Позивач та відповідач у справі з 2014 року по 2016 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тобто, перебували у фактичних шлюбних відносинах, що не заперечується відповідачем, а тому у суду не виникає сумнівів у дійсності таких тверджень позивача.

Від фактичних шлюбних відносин у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видано свідоцтво про народження, в якому батько дитини був записаний за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Згідно з відомостями з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану № 6 від 10 листопада 2023 року, реєстратором Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 28 лютого 2023 року на підставі заяви № 12/33.1-43 від 28 лютого 2023 року внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, прізвище батька « ОСОБА_5 » було змінено на прізвище « ОСОБА_6 », у графі «відомості про батька, дата народження» внесено зміни з «інформація відсутня» на «01.09.10976». Зміни внесені відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України.

У зв`язку з чим, 28 лютого 2023 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано нове свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , в якому батьком дитини зазначений ОСОБА_2 , тобто, відповідач у справі.

Як вбачається з наданої суду копії витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 станом на 05 квітня 2024 року зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , 1976 року народження, з лютого 2022 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 у ЗСУ та по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується копією довідки військово-лікарської комісії від 04 червня 2024 року № 5062 та довідкою, виданою військовою частиною НОМЕР_2 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що чинним законодавством визначений обов`язок одного з батьків, який проживає окремо від дитини, матеріально утримувати дитину, за відсутності домовленості щодо розміру аліментів, такий розмір визначається у судовому порядку,

Водночас, обґрунтовуючи заперечення проти заявлених позовних вимог, представник відповідача посилається на те, що між сторонами у справі було досягнуто усної домовленості щодо утримання спільної дитини, а також зазначає, що відповідач регулярно перераховує грошові кошти на утримання дитини, на підтвердження вказаних фактів, представником відповідача було надано копію виписки по рахунку відповідача, згідно з якого з січня 2022 року по теперішній час відповідачем на рахунок позивача перераховуються грошові кошти, загальна сума перерахованих грошових за період з 01 грудня 2023 року по 09 липня 2024 року становить 293 959,44 грн.

Вважаючи, що відповідач, як батько дитини, має надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, позивач звернулась до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, який покладається рівною мірою на обох батьків.

У частині першій статті 181 СК України вказано, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина друга статті 181 СК України).

Згідно частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Крім того, згідно частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У частині першій статті 183 СК України зазначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Наведене в сукупності свідчить, що розмір аліментів на утримання дитини при усній домовленості між батьками має бути необхіднім та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Вирішуючи даний спір по суті заявлених позовних вимог, суд звертає увагу, що позивачем у позовній заяві не зазначено про ухилення відповідача від прийняття участі в утриманні дитини, водночас, слід також зауважити, що обґрунтовуючи свої позовні позивач посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18, яка з-поміж іншого зводиться до відсутності домовленості між батьками щодо сплати аліментів.

Зазначене вище дозволяє суду дійти висновку про безпідставність тверджень представника відповідача щодо домовленості між сторонами в частині розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки позивачем не підтверджено доводів щодо усної домовленості з відповідачем в частині розміру аліментів на утримання дитини, відповідно, вказане свідчить й про наявність порушеного права як позивача, так і дитини в цій частині.

Таким чином, вважаючи, що судом встановлено, а відповідачем доведено той факт, що його стан здоров`я та матеріальне становище дозволяють йому утримувати неповнолітню дитину, він є працездатним, наразі проходить військову службу у лавах ЗСУ, відповідно, отримує дохід, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини шляхом сплати аліментів у тому розмірі, у якому про це просить позивач.

Згідно пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, а відповідач є військовозобов`язаним та проходить службу у лавах ЗСУ, суд вважає за можливе звільнити останнього від сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 235, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_4 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

3. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Митрофанова