К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 року місто Київ

справа № 754/18158/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/10832/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Бабко В.В. від 20 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черняхівської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", про зняття заборони на відчуження майна,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черняхівської державної нотаріальної контори про зняття заборони на відчуження майна, посилаючись на те, що при зверненні до нотаріуса для вчинення нотаріальних дій йому стало відомо, що на все його майно накладено заборону. Так, 4 квітня 2006 року реєстратором Черняхівської державної нотаріальної контори накладено дві заборони на відчуження на все майно ОСОБА_1 , реєстраційні номери обтяжень №3058746 та №3058760. Датою виникнення таких записів є 1990 рік та 1992 рік.

Згідно із отриманої відповіді Черняхівської нотаріальної контори позивачу стало відомо, що по забороні № 3058746, згідно алфавітної книги заборон на ім`я ОСОБА_1 зроблений відповідний запис 20 вересня 1990 року за повідомленням Черняхівського ощадного банку.

Однак, на момент виникнення відповідних записів позивачу було лише 14 та 16 років, що унеможливлювало наявність будь-яких правовідносин з Черняхівським ощадним банком.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд зняти заборони на відчуження, накладені на все його майно від 4 квітня 2006 року та зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 3058746 та № 3058760 реєстратором Черняхівської державної нотаріальної контори.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що зі змісту пред`явленого позову не вбачається спору між сторонами про право власності на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог; Черняхівська державна нотаріальна контора є неналежним відповідачем у даній справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що заборона на відчуження майна, обмежує позивача у володінні, користування та розпорядженні його майном і свідчить про наявність спору. Належним відповідачем у справі є Черняхівська державна нотаріальна контора, яка безпідставно наклала арешт на його майно. АТ "Державний ощадний банк України" у своїх поясненнях також вказувало, що у нього відсутня будь-яка інформація щодо накладення заборони на майно ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Черняхівська державна нотаріальна контора відзив на апеляційну скаргу до суду не подала.

АТ "Державний ощадний банк України" у письмових поясненнях зазначає, що воно не було ініціатором обтяження майна позивача і не є правонаступником Черняхівського ощадного банку.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до участі в судовому засіданні не допущена, оскільки належних доказів на підтвердження її повноважень до суду не надано.

Представник АТ "Державний ощадний банк України" - Лизуненко С.О. в судовому засіданні підтримав раніше подані пояснення і просив ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Черняхівська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 вересня 2018 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 на 2/3 частин однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів не рухомого майна, 4 квітня 2006 реєстратором Черняхівської державної нотаріальної контори було накладено дві заборони на відчуження на все майно ОСОБА_1 , реєстраційні номери обтяжень № 3058746 та № 3058760. Підстави обтяжень: повідомлення, б/н, не вказано; тип обтяження: заборона (архівний запис); відомості про об`єкт обстеження: невизначене майно, не вказано; состав: ціле, стан: добудоване, статус: жиле; власник: ОСОБА_1 Додаткові данні реєстраційного номеру обтяження 3058746: архівний номер 2358697ZITOMIR12, Архівна дата: 18 січня 2021 року, Дата виникнення: 1 січня 1990 року, № реєстру: 39, внутр. № D5012E3322F25A32814F. Додаткові данні реєстраційного номеру обтяження 3058760: Архівний номер 2358707ZITOMIR12, Архівна дата: 18 січня 2021 року, Дата виникнення: 1 січня 1992 року, № реєстру: 28, внутр. № A5012E3322F25C326A34.

Листом Черняхівської державної нотаріальної контори від 15 листопада 2023 року №806/01-16 повідомлено, що згідно алфавітної книги заборон на ім`я ОСОБА_1 зроблений відповідний запис № 3058746 від 20 вересня 1990 року за повідомленням Черняхівського ощадного банку. Ідентифікувати особу по даній справі не є можливим, оскільки число, місяць, рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків не зазначено.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

З цією метою суд повинен з ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як убачається з матеріалів справи, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження майна ОСОБА_1 , внесений Черняхівською державною нотаріальною конторою від 4 квітня 2006 року № 3058746, № 3058760 на підставі алфавітної книги заборон на ім`я ОСОБА_1 (20 вересня 1990 року) за повідомленням Черняхівського ощадного банку (а.с.8, 10).

Встановити підстави накладення арешту з матеріалів справи не вбачається можливим, оскільки АТ "Державний ощадний банк України" не було ініціатором обтяження майна позивача і не є правонаступником Черняхівського ощадного банку.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" судам роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, як треті особи у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Черняхівська державна нотаріальна контора є неналежним відповідачем, оскільки у спірних правовідносинах належним відповідачем має бути саме особа, яка є боржником за виконавчим провадженням в межах якого накладено арешт (власник спірного майна) та/або особа, в інтересах якої накладено арешт.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 23 січня 2019 року в справі № 303/2845/15-ц (провадження № 61-17802св18) та від 2 жовтня 2019 року в справі № 461/6793/15-ц (провадження № 61-15551св18).

Ураховуючи те, що на стадії апеляційного провадження апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі в розгляді справи осіб, які не були залучені судом першої інстанції, підстави для задоволення даного позову відсутні, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції з новим позовом, правильно визначивши склад учасників справи. За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги по суті спору не підлягають дослідженню в межах даного провадження.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: