г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1921/24
Номер провадження 2/213/1105/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі судді Мазуренко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/1921/24 за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РВС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що підписавши Заяву -Договір № 0032071 від 24.05.2019, та Заяву -Договір № 1032071 від 06.12.2019 ОСОБА_1 уклала з АТ «РВС БАНК» кредитні договори, приєднавшись таким чином до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до договорів відповідач отримала споживчі кредити в розмірах 15 384,62 грн та 25 641,03 грн відповідно. Відповідач порушила свої зобов`язання щодо повернення кредитів, станом на 19.03.2024 заборгованість за договором від 24.05.2019 становить 19 459,69 грн, за договором від 06.12.2019 38 743,52 грн. Позивач просить стягнути з відповідача вказані суми боргу по кредитам.

В судове засідання сторони не викликались.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Представником відповідача 30.07.2024 подано пояснення на позов, відповідно до яких вказує, що нарахування по кредитам заборгованості з комісії, процентів та пені вважає необгрунтованими. Також просить застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні вимог, строк давності по яких минув.

15 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

24 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «РВС БАНК» із Заявою - Договором № 0023071 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Згідно з Договором банк надав позичальнику споживчий кредит на суму 15384,62 грн. строком на 24 місяці, з фіксованою процентною ставкою у розмірі 18 % річних. Договором передбачена сплата разової комісії при видачі кредиту 2,5 % від суми наданого кредиту та щомісячної комісії за супроводження кредиту у розмірі 3 % від суми наданого кредиту.

В Заяві-договорі відповідач зазначила, що ознайомлена зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо кредиту. Підписанням Заяви-договору остання приєдналась до публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Акцептувала укладення договору, який розміщений на сайті банку. Беззастережно приєднується до умов Договору, з якими ознайомлена.

Зі підписаного сторонами 24.05.2019 паспорту споживчого кредиту видно, що разова комісія при видачі кредиту складає 384,62 грн, щомісячна комісія за супроводження кредиту 461,54 грн, загальні витрати за кредитом 14 581,68 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 29 581,68 грн, реальна річна процентна ставка 106,76 %.

06 грудня 2019 року між АТ «РВС БАНК» і ОСОБА_1 аналогічним чином укладено Договір № 1032071 про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, зміст якого викладено у Заяві-Договорі, Публічній пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та Тарифах банку, що розміщені на сайті банку.

Згідно з Договором банк надав позичальнику споживчий кредит на суму 25 641,03 грн. строком на 24 місяці, з фіксованою процентною ставкою у розмірі 18 % річних. Договором передбачена сплата разової комісії при видачі кредиту 2,5 % від суми наданого кредиту та щомісячної комісії за супроводження кредиту у розмірі 3 % від суми наданого кредиту.

Підписанням Заяви-Договору відповідач підтвердила, що ця заява договір разом публічною пропозицією та графіком погашення складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує та зобов`язується виконувати його виконувати.

Також сторонами 06.12.2019 підписано паспорт споживчого кредиту, з якого видно, що разова комісія при видачі кредиту складає 641,03 грн, щомісячна комісія за супроводження кредиту 769,23 грн, загальні витрати за кредитом 24285,57 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 49285,57 грн, реальна річна процентна ставка 108,29 %.

Перерахування відповідачу кредитних коштів підтверджується виписками по особовим рахункам, з яких також вбачається погашення заборгованості боржником, винесення коштів на прострочену заборгованість, нарахування комісій тощо.

Із розрахунків заборгованості, наданих позивачем видно, що відповідач частково вносила кошти на погашення заборгованості по кредиту, процентам та комісії. Однак в повному обсязі умови вказаних договорів не виконала, вчасно кредит не повернула.

Згідно з наданим позивачем розрахунком за Кредитним договором №0032071, здійсненого станом на 19.03.2024, видно, що видано кредиту - 15384,62 грн, погашено боржником 1139,68 грн і 5352,52 грн, заборгованість складає 8892,42 грн; проценти нараховані по ставці 18% в сумі 5322,33 грн, сплачено 2288,33 грн, борг складає 3034,00 грн. При цьому, проценти нараховані за період з 31.05.2019 по 31.01.2022. Нараховано комісії 14307,74 грн, сплачено 6791,56 грн, борг складає 7516,18 грн.

Також із розрахунку видно, що у зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань банком було нараховано пеню за період з 01.07.2019 по 12.03.2020 у розмірі 210,00 грн, з яких позичальником сплачено 192,91 грн, залишок складає 17,09 грн.

Загальна заборгованість становить 19 459,69 грн.

Як видно із розрахунку заборгованості за кредитним договором №1032071 здійсненого станом на 19.03.2024, видно, що відповідачу надано кредит в сумі 25641,03 грн, погашено боржником 895,03 грн і 4884,61 грн, заборгованість складає 19861,39 грн; проценти нараховані по ставці 18% в сумі 8826,47 грн, сплачено боржником 1691,81 грн, борг складає 7134,59 грн. При цьому, проценти нараховані за період з 31.05.2019 по 31.01.2022. Нараховано комісії 18461,52 грн, сплачено 6713,98 грн, борг складає 11747,54 грн.

Загальна заборгованість становить 38 743,52 грн.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитом, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.

За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Нормою ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту)другою стороною.

Згідно ст.640 ЦК України -договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді проприйняття цієї пропозиції.

Так, встановлено, що сторонами були визначені істотні умови кожного договору, в тому числі: сума кредиту, розмір відсотків, строк кредитування, розмір разової комісії при видачі кредиту та щомісячної комісії, загальні витрати за кредитом, орієнтовна загальна вартість кредиту наслідки невиконання зобов`язання.

Відповідач визнає факти укладення з позивачем двох договорів, на підставі яких вона отримувала кредитні кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору

Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

.Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ст. 612 ЦК України).

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Встановлено, що сторонами підписані графіки платежів за кредитами, якими визначені суми та дати платежів за кредитами.

Таким чином у відповідача виникли зобов`язання за укладеним договором повернути кредит і сплатити відсотки за користування коштами та передбачені договорами комісії.

За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами.

Відповідач, заперечуючи проти сум нарахованих процентів за кредитними договорами, своїх розрахунків не надала. Також, в письмових поясненнях представника відповідача вказано, що з 25.02.2022 відповідач є військовослужбовцем, а тому нарахування процентів з цього періоду є незаконним. При цьому, встановлено, що проценти та пеня нарахована відповідачем до 31 січня 2021 року, а тому вказані заперечення представника відповідача в цій частині не заслуговують на увагу.

Щодо заперечення відповідача стосовно правомірності нарахування комісії суд зазначає таке.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Судом установлено, що в підписаних сторонами договорах №0032071 та №1032071 встановлені умови щодо сплати разової та щомісячної комісії, визначені їх суми. Однак, позичальник не скористалась правом відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах визначених Законом України «Про споживче кредитування», про що зазначено в підписаних сторонами Паспортах кредиту до кожного із договорів.

Також оскільки відповідач частково сплачувала нараховані відсотки, комісію, а також пеню, нараховану за договором №0032071, отже визнавала вказані умови договорів про їх нарахування.

Крім того, відповідачем не подано зустрічного позову щодо визнання відповідних умов договору про сплату комісії недійсними.

З урахуванням вказаного, заперечення проти позову в цій частині, наведені представником відповідача у письмових поясненнях на позов, суд вважає необґрунтованими.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності при вирішенні даного спору, суд зазначає таке.

Норми статті 256 ЦК України визначають, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51).

Відповідно до положень ст. 257, ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Встановлено, що графіками платежів визначені щомісячні платежі на погашення кредиту, процентів та комісії. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу окремо.

Позивач звернувся до суду з позовом 29 квітня 2024 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по кредитам, нарахованих до 29 квітня 2021 року.

Разом з тим, судом враховується, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Україниу редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.

За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.

Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24.05.2019 та від 06.12.2019 закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом.

Отже, позивачем не пропущено строк позовної давності при зверненні з даним позовом, у зв`язку з чим задоволенні заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності до даних вимог позивача слід відмовити.

Обґрунтовуючи рішення, суд керується правовими висновками, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», і зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку та враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, нарахування процентів, комісії та пені за було передбачено умовами договорів, укладення яких відповідач визнає, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. Позивачем при поданні позову до суду через систему «Електронний суд», відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» застосовано коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору та сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 611, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РВС БАНК» заборгованість за Договором кредиту №0032071 від 24 травня 2019 року у розмірі 19 459,69 грн та за Договором кредиту №1032071 від 06 грудня 2019 року в розмір 38 743,52 грн, а всього 58 203 (п`ятдесят вісім тисяч двісті три) гривні 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РВС БАНК» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «РВС БАНК», місцезнаходження: вул.. Введенська, буд.29/58, м. Київ, 04071, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Представник відповідача: адвокат Бурлаченко Сергій Юрійович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ДП №3404 від 14.07.2017, адреса: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного тексту судового рішення 31 липня 2024 року.

Суддя В.В. Мазуренко