ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/885/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №704/422/22 Категорія: 305010900 Дьяченко Д. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року

м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Непокульчицький Валерій Саввович,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Непокульчицького Валерія Саввовича на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 20 березня 2024 року, у складі судді Дьяченко Д.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування, стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 25.08.2021 на а/д АДРЕСА_1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Рено Логан», дер. ном. знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Деу Ланос» дер. ном. знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження. По даному факту відповідач 29.11.2021 р. був притягнутий до адміністративної відповідальності Катеринопільським районним судом Черкаської області (справа №704/736/12). Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Українська пожежно - страхова компанія" (ПРАТ "УПСК"). 05.01.2022 р. на картковий рахунок ОСОБА_1 страховиком ПРАТ "УПСК" було перераховано кошти в сумі 71591грн. 67 коп., а потім 11.02.2022 р. додатково 14688 грн. 31 коп., тобто загальна сума страхового відшкодування склала 86279 грн. 98 коп.

Позивач вказував, що згідно зі звітом №10/09-364 від 28.09.2021 р. про оцінку автомобіля «Рено Логан», належного йому, вартість матеріального збитку становить 143865грн. 37 коп.

Страховий ліміт цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу автомобіля «Деу Ланос» становить 130 000 грн., розмір франшизи 2600 грн., тому страховий ліміт з урахуванням франшизи становить 127 400 грн.

Отже, просив стягнути з відповідача ПРАТ "УПСК" недоплачену суму страхової виплати в розмірі 41 120 грн. 02 коп., а з відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду, яка не покривається страховим відшкодуванням, в розмірі 19 465 грн. 37 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., та витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Тальнівського районного суд Черкаської області від 20 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд ухвалюючи рішення, мотивував тим, що відповідно до звітів, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача є економічно необґрунтованою, тобто автомобіль вважається фізично знищеним. Тому ОСОБА_1 виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 86 279 грн 98 коп, з врахуванням вартості автомобіля після ДТП, яка склала 43 862 грн 10 коп та франшизи в сумі 2600 грн.

Отже, суд дійшов висновку, що страховиком сплачено позивачу суму страхового відшкодування відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому підстав для задоволення позову немає.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Непокульчицький В.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги. Стягнути з ПрАТ «УПСК» на користь позивача недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 11 123 грн 29 коп. Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 5 600 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення врахував звіт №52-D/10/98, натомість звіт №10/09/364 від 28.09.2021 не взяв до уваги, жодним чином не мотивувавши такого рішення.

Адвокат погоджується з посиланням суду на п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак, просить стягнути, з врахуванням вимог даної статті, матеріальну шкоду, на підставі звіту №10/09/364 від 28.09.2021, відповідно до якого розмір матеріальної шкоди становить 97 403 грн 27 коп. (143 865 грн 37 коп 43 862 грн 10 коп 2600 грн). Отже, недоплачена сума страхового відшкодування становить 11 123 грн 29 коп (97 403 грн 27 коп 86 279 грн 98 коп).

Скаржник звертає увагу колегії суддів на відсутність в рішенні суду обґрунтування та мотивації відхилення позовних вимог до ОСОБА_2 , до якого заявлялись вимоги про стягнення матеріальної і моральної шкоди, а також витрат на правничу допомогу.

Наголошує на тому, що позивачем було доведено спричинення йому моральної шкоди внаслідок ДТП, винуватцем якої є відповідач ОСОБА_2 .

Крім того, скаржник вважає доведеною позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 грн.

Зазначає, що поза увагою суду залишилась та обставина, що ОСОБА_2 повинен відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 3000 грн за проведення оцінки вартості матеріального збитку, завданого позивачу.

Скаржник вважає безпідставним твердження суду, що позовна заява про стягнення з ОСОБА_2 франшизи в сумі 2600 грн заявлена лише в судових дебатах, оскільки в позовній заяві в суму матеріального збитку, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_2 , включена вимога про стягнення франшизи.

В скарзі просить стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 5600 грн, яка складається з суми франшизи та вартості проведення оцінки матеріального збитку, згідно звіту №10/09/364 від 28.09.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу, ПрАТ «УПСК» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, мотивуючи тим, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про правомірність виплати страхового відшкодування на підставі звіту №52-D/10/98, який було замовлено страховиком для визначення ринкової вартості автомобіля позивача після ДТП.

Стосовно доводів скаржника про проведення страхового відшкодування з врахуванням звіту №10/09/364 від 28.09.2021, ПрАТ «УПСК» категорично не погоджується, оскільки у позивача не виникало право на отримання страхового відшкодування, розрахованого на підставі цього звіту, виконаного на його замовлення.

Обґрунтовуючи свої заперечення, ПрАТ «УПСК» посилається на положення п.34.2 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Представником ПрАТ «УПСК» на виконання вказаних вимог закону здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу та складено акт огляду транспортного засобу, який підписано позивачем. Жодних зауважень стосовно характеру пошкоджень або виду відновлювальних робіт від позивача не надходило.

Крім того, представник ПрАТ «УПСК» не був викликаний для участі в огляді транспортного засобу, за наслідками якого складено звіт №10/09/364 від 28.09.2021, що суперечить вимогам законодавства.

Зазначає, що звіт №10/09/364 від 28.09.2021 не відповідає вимогам ЦПК України, оскільки в ньому, всупереч ст. 106 ЦПК України, не вказано про складення його для подання до суду та обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Наголошує, що скаржником не доведено необхідності відшкодування позивачу матеріальної шкоди виплати страхового відшкодування саме на підставі звіту №10/09/364 від 28.09.2021.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України (в редакції станом на день призначення апеляційного розгляду) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 03 червня 2024 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду не відповідає вказаним вимогам закону.

Так, звертаючись з позовною заявою, позивач просив стягнути з відповідача ПРАТ "УПСК" недоплачену суму страхової виплати в розмірі 41 120 грн. 02 коп., а з відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду, яка не покривається страховим відшкодуванням, в розмірі 19 465 грн. 37 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., та витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Ухвалюючи рішення, суд вказав про підстави відхилення позовних вимог до ПрАТ «УПСК», натомість, відсутні висновки суду стосовно вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, зокрема, не наведено мотивів відхилення даних позовних вимог.

Вказані порушення процесуального закону є підставою для скасування рішення суду, в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, моральної шкоди та витрат на правничу допомогу.

Апеляційним переглядом справи встановлено, що 25.08.2021 о 15 годині 30 хвилин на автодорозі Н-16, 169 км.+ 400 м., сталася ДТП за участю автомобіля Renault Logan державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля Daewoo Lanos державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 17.11.2021 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто у скоєнні ДТП.

Згідно з полісом №АР/9078459 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.01.2021 страхувальник ОСОБА_2 застрахував в ПрАТ «УПСК» свою цивільно-правову відповідальність, забезпечений транспортний засіб автомобіль Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2 . Страхова сума -130 000 грн., франшиза 2600 грн.

Згідно зі звітом №52-D/10/98 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, об`єкт оцінки - Renault Logan номерний знак НОМЕР_1 , ринкова вартість колісного транспортного засобу 132742,08 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 133 857,33 грн.

07.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про страхове відшкодування за шкоду заподіяну його автомобілю Renault Logan.

Згідно з платіжними дорученнями від 05.01.2022, 11.02.2022 ОСОБА_1 було перераховано страхове відшкодування в розмірі 71 591 грн 67 коп. та 14 688 грн 31 коп, відповідно, тобто на загальну суму 86 279 грн 98 коп.

Згідно зі звітом №10/09/364 від 28.09.2021 про оцінку автомобіля Renault Logan номерний знак НОМЕР_1 , ринкова вартість колісного транспортного засобу 132742,08 грн, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля складає 143865,37 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 144869,76 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «УПСК» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, суд виходив з того, що вартість відновлювального ремонту автомобіля, відповідно до звіту №52-D/10/98, перевищує ринкову вартість транспортного засобу до ДТП, а тому ремонт автомобіля є економічно необґрунтованим. В зв`язку з чим, страхова компанія сплатила страхове відшкодування ОСОБА_1 відповідно до вимог п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме, різницю між вартістю транспортного засобу до ДТП та після ДТП.

Колегія суддів вважає, що рішення в цій частині відповідає фактичним обставинам справи, та прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник в частині оскарження рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «УПСК» погоджується з висновками суду про застосування до спірних правовідносин з виплати страхового відшкодування норм п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак, вважає, що суд безпідставно не врахував для визначення розміру страхового відшкодування звіт №10/09/364 від 28.09.2021 про оцінку автомобіля Renault Logan номерний знак НОМЕР_1 , на підставі якого, на переконання скаржника, він повинен був обраховуватись.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами скаржника, з огляду на наступне.

Звіт №52-D/10/98, на підставі якого визначено розмір страхового відшкодування, яке виплачено ОСОБА_1 , складено на підставі акту огляду транспортного засобу від 10.09.2021, проведеного за участю представника ПрАТ «УПСК» та безпосередньо ОСОБА_1 , який підписом засвідчив правильність інформації викладеної в акті, погодившись з вказаними в ньому пошкодженнями транспортного засобу та видами ремонтних робіт. Зауважень або пропозицій ОСОБА_1 в акті не вказав.

Відповідно до положень п.п.34.2, 34.3 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

З урахуванням вказаних вимог закону, страховиком було направлено свого представника для визначення пошкоджень автомобіля, в результаті чого складено акт огляду транспортного засобу, при якому був присутній його власник ОСОБА_1 , який погодився із описом пошкоджень.

На підставі даного акту огляду, складено звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №52-D/10/98.

Враховуючи викладене, вказаний звіт є законною підставою для виплати страхового відшкодування.

За наведених обставин, підстав для самостійного звернення позивача до експерта для визначення розміру шкоди, з метою розрахунку страхового відшкодування, яке належить до виплати ПрАТ «УПСК» у позивача не було.

Тому, сума страхового відшкодування в розмірі 86 279 грн 98 коп, яка була розрахована на підставі звіту №52-D/10/98 та виплачена ОСОБА_1 , свідчить про повне та належне виконання страховиком перед позивачем своїх зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, протилежні твердження скаржника про необхідність визначення розміру страхового відшкодування на підставі звіту №10/09/364 від 28.09.2021, виконаного на замовлення позивача, є безпідставними та спростовуються викладеним вище.

На підставі наведеного, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «УПСК» є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Стосовно рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , колегія суддів приходить до таких висновків.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналізуючи дану норму закону, у випадку недостатності суми страхового відшкодування, для покриття матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого транспортного засобу, на винуватця ДТП покладається обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі скаржник просить стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 5600 грн, яку не покриває страхове відшкодування, і яка складається з розміру франшизи 2600 грн та вартості послуг, наданих експертом з оцінки розміру матеріального збитку, які відображені у звіті №10/09/364 від 28.09.2021, в розмірі 3000 грн.

Тому, колегія суддів розглядає позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_2 , в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що розмір страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ «УПСК» позивачу, відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зменшено на суму франшизи в розмірі 2600 грн., позивач має право на стягнення даної суми з винуватця ДТП ОСОБА_2 , як складової матеріальної шкоди, завданої позивачу.

Колегія суддів вважає безпідставними висновки суду про відмову у задоволенні даної вимоги, оскільки така вимога пред`явлена в судових дебатах, а в позовній заяві вона не наведена.

З позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 19465 грн 37 коп, яка складається з різниці між вартістю матеріального збитку 143 865 грн, згідно звіту №10/09/364 від 28.09.2021, та страховим лімітом в розмірі 127 400 грн., що становить 16 465 грн 37 коп., а також вартість послуг експерта на суму 3000 грн.

Як встановлено колегією суддів, для розрахунку розміру збитків, завданих позивачу внаслідок пошкодження його транспортного засобу приймається звіт №52-D/10/98, за яким сплачено страхове відшкодування, різниця між вартістю матеріального збитку та страховим відшкодуванням перевищує розмір франшизи, а тому вимога скаржника про стягнення 2600 грн, які є франшизою, та водночас входять до матеріальної шкоди є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Вимога скаржника про стягнення 3000 грн за надані послуги з проведення оцінки пошкодженого автомобіля та визначення вартості матеріального збитку, не підлягають до задоволення, оскільки звіт №10/09/364 від 28.09.2021, колегія суддів відхилила як неналежний доказ, а тому витрати, які поніс позивач за послуги експерта з метою визначення вартості матеріального збитку залишаються за позивачем.

Колегія суддів вважає, що вимоги скаржника про відшкодування моральної шкоди заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування вимог про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 5 000 грн, позивач вказував на порушення стану здоров`я внаслідок ДТП, порушення життєвого укладу його сім`ї, душевні переживання через пошкодження належного йому автомобіля, зміну способу життя, а саме, неможливості користуватися ним в господарських цілях, з метою реалізації вирощеної сільськогосподарської продукції.

Враховуючи викладене, з урахуванням вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що заявлений позмивачем розмір моральної шкоди в сумі 5 000 грн буде достатнім розміром, який відповідає перенесеним душевним стражданням позивача та змінам в його способі життя, внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП, яке відбулось з вини ОСОБА_2 .

Стосовно вимог скаржника про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої цієї статті).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Як встановлено колегією суддів, позивачем, на підтвердження понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги було надано:

-договір про надання правничої допомоги №13 від 28.08.2021, укладений між адвокатом Непокульчицьким В.С. та ОСОБА_1 , відповідно до якого сума гонорару за надання правової допомоги складає 20 000 грн, яка є фіксованою та не змінюється в залежності від обсягу послуг, витраченого адвокатом часу та не залежить від кінцевого результату, надання юридичних послуг;

-копія ордеру адвоката;

-копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЧК №001034 від 15.11.2018;

-копія квитанції до прибуткового касового ордеру №7 від 28.08.2021.ю відповідно до якої ОСОБА_1 сплачено адвокату 20 000 грн на виконання договору про надання правничої допомоги.

Оцінюючи надані докази на підтвердження судових витрат, що понесені позивачем за надану правничу допомогу, колегія суддів приходить до переконання, що розмір послуг є завищеним та не відповідає складності справи, яка не відноситься до категорії складних справ, судова практика з аналогічних справ про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП наявна в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Крім того, колегія суддів враховує, що справа відноситься до малозначних справ з огляду на ціну позову, незначну кількість процесуальних документів, які були підготовлені адвокатом в суді першої інстанції та кількість судових засідань в справі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що вартість наданих адвокатом послуг в суді першої інстанції, з урахуванням принципів розумності, необхідності, справедливості складає 5 000 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, судові витрати за надання правничної допомоги підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «УПСК» залишається без змін, тому судові витрати підлягають перерозподілу між позивачем та ОСОБА_2 .

Так, ціна позову за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з урахуванням вимог апеляційної скарги, становить 10 600 грн, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 7600 грн, що становить 71,7 %.

Отже, вартість судових витрат, понесених позивачем за надану правничу допомогу, яка підлягає до стягнення з ОСОБА_2 складає 3585 грн. (5000 грн *71,7%).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також судових витрат на правничу допомогу, через порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, з ухваленням в цій частині нового про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, скасовано рішення суду першої інстанції в частині з ухваленням в цій частині нового про часткове задоволення позовних вимог, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів змінює і розподіл судових витрат, які понесені позивачем за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за сплату судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 1067 грн 32 коп.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Непокульчицького Валерія Саввовича - задовольнити частково.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 20 березня 2024 року у даній справі скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, судових витрат на правничу допомогу, ухваливши в цій частині нове, яким частково задовольнити позовні вимоги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 2 600 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000 грн та судові витрати, за надану правничу допомогу в розмірі 3585 грн., що разом складає 11 185 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1067 грн 32 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова