КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4846/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Київ

Справа № 756/19257/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Дубінкіної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», які подані представником Колодочкою Павлом Олександровичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Матійчук Г.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про припинення нарахування відсотків за кредитом,

встановив:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про припинення нарахування відсотків за кредитом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 24.02.2020 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №SAMDNWFC5, на підставі якого він отримав картку із встановленим кредитним лімітом на суму 40 000 грн.

Вказує, що 18.09.2021 року невідома особа шахрайським шляхом зняла із його кредитної картки грошові кошти у сумі 44 821 грн, з приводу чого він звернувся до правоохоронних органів та 04.11.2021 року за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за фактом шахрайських дій та розпочато досудове розслідування № 0002206 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, в якому його визнано потерпілим. На момент звернення із цим позовом досудове розслідування триває.

Одночасно з цим позивач повідомив працівників АТ КБ «Приватбанк» та просив зупинити нарахування відсотків за кредитним договором №SAMDNWFC5 із 18.09.2021 року. Однак, АТ КБ «Приватбанк» відмовило у зупиненні вказаних нарахувань.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» зупинити нарахування відсотків за кредитним договором № SAMDNWFC5, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк», із 18.09.2021 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» зупинити нарахування відсотків за кредитним договором №SAMDNWFC5, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк», із 18.09.2021 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» - Колодочка П.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що оскільки оспорювані трансакції були здійснені із правильними введеннями статичного і динамічного паролів і на момент їх проведення карта не була поставлена у «стоп-лист», то відповідно до положень законодавства та умов укладеного між позивачем та відповідачем договору банк не несе відповідальності за такі трансакції. Враховуючи те, що дії позивача призвели до передачі інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції третім особам, то позовні вимоги є безпідставними.

Зазначає, що саме користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Вказує, що позивач до банку про повернення переказаних коштів до настання дати валютування не звертався. Позивач звернувся до банку вже після настання дати валютування, а саме після зарахування коштів на рахунок отримувача, а тому строки, встановлені п.п. 23.1, 23.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для вчинення дій з відкликання переказу пропущені ініціатором переказу - позивачем у справі.

Звертає увагу на постанову Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 182/5175/16-ц.

Стороною позивача не надано, а судом не здобуто жодних доказів того, що спірні списання коштів з карток відбулись поза волевиявленням позивача та що такі банківські операції на той момент не відповідали його внутрішній волі. Операції відбулися з ручним веденням номера картки та CW-коду, а тому АТ КБ «Приватбанк» не має нести відповідальність за зазначеніоперації, про які банк був повідомлений вже після їх здійснення.

Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки твердженням позивача про звернення до правоохоронних органів стосовно вчиненого шахрайства щодо нього. Однак у силу презумпції невинуватості наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 144/287/17-ц (провадження № 61-31835св18), від 10.04.2019 року у справі № 524/3979/16-ц (провадження № 61-20290св18).

В судовому засіданні представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Хитрова Л.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач здійснив всі необхідні дії для повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» та доведення обставин вчинення відносно нього шахрайських дій. Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Суд вважав доведеними обставини вчинення відносно позивача шахрайських дій, про які позивач повідомив АТ КБ «ПриватБанк» та правоохоронні органи, тому нарахування відсотків за кредитним договором з 18.09.2021 року є неправомірними.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.02.2020 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №SAMDNWFC5, на підставі якого позивач отримав картку із встановленим кредитним лімітом 30 000 грн (а. с. 45-59).

18 вересня 2021 року із банківської картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 було здійснено операції на загальну суму 44 882,83 грн, а саме: 4834,05 грн - переказ коштів із своєї карти, 908,93 грн - переказ коштів із своєї карти, 880,65 грн - переказ коштів із своєї карти, 901,25 грн - переказ коштів із своєї карти, 890,95 грн - переказ коштів із своєї карти, 20 703,00 грн - переказ коштів із своєї карти, 7280 грн - зняття готівки в банкоматі: Бізнес-центр IQ, м. Київ, вул. Болсунівська, 13-15; 8424 грн - зняття готівки в банкоматі: Бізнес-центр IQ, м. Київ, вул. Болсунівська, що підтверджується випискою за договором за період із 24.02.2020 року по 01.04.2022 року (а.с. 39-42).

Відповідно до довідки від 13.04.2022 року операції із переказу коштів із карти № НОМЕР_1 за 18.09.2021 року здійснювались на картку № НОМЕР_2 , банк одержувача: JOINT STOCK COMPANY ?FIRST UKR (а. с. 43-44).

ОСОБА_1 звернувся до Печерського УП ГУ НП в м. Києві із заявою щодо шахрайських дій щодо нього та 04.11.2021 року за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч. 1 ст. 190 КК України та розпочато досудове розслідування №0002206 (а. с. 11), у якому ОСОБА_1 визнано потерпілим (а. с. 12).

08 та 11 листопада 2021 року ОСОБА_1 звертався до АТ КБ «ПриватБанк» із заявами щодо шахрайських дій із його картою № НОМЕР_1 щодо неправомірного списання коштів 18.09.2021 року, у якій просив повернути вказані кошти та припинити нарахування процентів на карту № НОМЕР_1 (а.с. 5-7).

08.11.2021 року за вих. №20.1.0.0.0/7-211108/1126 АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у припиненні нарахування відсотків за кредитом (а. с. 9).

06.12.2021 року з вих. №20.1.0.0.0/7-211111/25689 АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено ОСОБА_1 у поверненні коштів, які були списані з його платіжної карти № НОМЕР_3 (а.с. 10).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1-3 статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст. 1073 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з п. 2 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 705), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу за наявності можливості змінити ПІН користувачем зобов`язаний проінформувати користувача про це право та запропонувати змінити ПІН. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Відповідно до п. 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку; 4) банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з п. п. 7, 8 розділу VI Положення № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Відповідно до п. 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц , від 24 липня 2019 року у справі №753/16954/16-ц, від 01 липня 2020 року у справі №712/9107/18, від 21 квітня 2021 року у справі №751/6050/18, від 25 січня 2023 року у справі № 235/2054/21, сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Невід`ємною частиною укладеного між сторонами договору є Умови і правила надання банківських послуг, до яких позивач ОСОБА_1 приєднався, підписавши особисто заяву від 24.04.2020 року ( а.с. 45 - 59).

Відповідно до п. 1.1.1.52. Умов, персональний ідентифікаційний номер (далі - ПІН) - набір цифр або букв і цифр, відомий лише користувачу електронного платіжного засобу і потрібний для його ідентифікації та автентифікації під час здійснення операцій із використанням електронного платіжного засобу.

Згідно з п. 1.1.1.73. Умов, фінансовий номер телефону Клієнта - це номер мобільного телефону, який зазначений і підтверджений Клієнтом як номер телефону, за допомогою якого можуть проводитись фінансові операції. Підтверджується Клієнтом під час активації продукту за допомогою POS-терміналу у відділенні Банку, в банкоматі, терміналі самообслуговування з підтвердженням ПІН-коду картки і СМС-паролем, а також в Приват24 (у разі зміни логіна користувача).

Відповідно до п. 2.1.4.5.1 Умов клієнт зобов`язаний не передавати картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором, або що суперечить чинному законодавству.

Відповідно до п. 2.1.4.12.3 Умов банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року було відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду першої інстанції від 12 липня 2022 року представнику позивача ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомлення ( викликом) сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що грошові кошти у сумі 44 882,83 грн були знятті із його кредитної картки невідомою особою шахрайським шляхом.

Разом з тим, обставин щодо здійснення вищезазначеної кількості переказів з власної платіжної картки, при застосуванні позивачем системи дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24 із власного телефону, а також шляхом особистого зняття готівки в банкоматі, позивач у позовній заяві не навів, а суд першої інстанції не перевірив.

Судом встановлено, що 18 вересня 2021 року із банківської картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 було здійснено операції на загальну суму 44 882,83 грн, а саме: 4 834,05 грн - переказ коштів із своєї карти, 908,93 грн - переказ коштів із своєї карти, 880,65 грн - переказ коштів із своєї карти, 901,25 грн - переказ коштів із своєї карти, 890,95 грн - переказ коштів із своєї карти, 20 703,00 грн - переказ коштів із своєї карти, 7 280,00 грн - зняття готівки в банкоматі: Бізнес-центр IQ, м. Київ, вул. Болсунівська, 13-15, 8 424,00 грн - зняття готівки в банкоматі: Бізнес-центр IQ, м. Київ, вул. Болсунівська, що підтверджується випискою за договором за період із 24.02.2020 року по 01.04.2022 року (а. с. 39-42).

У листі від 06.12.2021 року № 20.1.0.0.0/7-211111/25689 АР КБ «Приватбанк» повідомило позивача про те, що переказ коштів з картки № НОМЕР_3 був здійснений шляхом створення платежів в системі дистанційного обслуговування клієнтів InternetBankingПриват24. Вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією позивача. При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього в банк надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону позивача або іншої особистої інформації.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 пояснив, що позивачеві зателефонували невідомі особи, представились працівниками банку, для запевнення позивача, що особа є саме працівником банку, особа назвала персональні дані позивача, його рахунки, дати відкриття карткових рахунків та інші персональні дані, які могли бути відомі лише працівникам банку. Невідома особа запропонувала позивачу відкрити нову кредитну картку з великим розміром кредиту під незначний процент, для цього вказала на необхідність перевести наявні у нього кошти зі старої карти на нову, яку йому відкривають, на що позивач погодився.

Для здійснення платежів позивачу на телефон приходили СМС-паролі, які позивач повідомляв цим особам, і здійснював переведення коштів на іншу карту, номер якої йому назвали невідомі особи. Після цього він також пішов до банкомату, для чого особисто зняв кошти зі своєї картки готівкою, а потім перерахував їх на номер карткового рахунку, що був зазначений невідомими особами. Години через дві після здійснення останнього траншу, коли йому перестали відповідати на дзвінки, він усвідомив, що його обманули і в 15 год 42 хв. повідомив оператору Приватбанку, просив заблокувати переказ коштів, чого зроблено не було.

Таким чином, позивач, проявивши необачність, повідомив третій особі номер своєї банківської картки, CW-код та смс-паролі для здійснення платежів, внаслідок чого сторонні особи отримали доступ до приватної інформації, якою скористались для списання коштів з рахунку позивача, чим позивач сприяв незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Наведене свідчить про те, що позивач не виконав вимог, передбачених Положенням та Умовами, щодо нерозголошення персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу користуватися спеціальним платіжним засобом, та у ході бесіди повідомив третій особі інформацію про персональний ідентифікаційний номер кредитної картки, CW-код та смс-паролі, унаслідок чого стало можливим її використання та ініціювання платіжної операції, у вигляді зняття кредитних коштів особою, яка не мала на це законного права.

Доводи представника позивача про те, що банк мав негайно заблокувати помилково здійснені позивачем перерахування коштів, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

За змістом вищевказаних Умов та Правил надання банківських послуг, процес підключення до системи дистанційного банківського обслуговування потребує обов`язкової ідентифікації клієнта, яка здійснюється в першу чергу за допомогою логіну та паролю для входу в систему, які клієнт самостійно встановлює на відповідному захищеному ресурсі. Також здійснення фінансової трансакції в системі можливе з обов`язковим введенням одноразового цифрового паролю, який відправляється на вказаний клієнтом номер мобільного телефону.

Як підтвердив у судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_1 отримував на телефон одноразові смс-паролі, які повідомляв невідомим особам.

Разом з тим, використання одноразового паролю, що клієнт отримує на зазначений ним номер мобільного телефону (фінансовий номер) є аналогом власноручного підпису і будь-яка проведена банківська операція з використанням SMS-коду є операцією, що проведена за власним розпорядженням клієнта, за його прямим волевиявленням.

Важливим є незворотність повернення/зупинення операцій, що були проведені із дотриманням усіх правил платіжної системи, та відсутність юридичної і практичної можливості АТ КБ «Приватбанк» повернути кошти на рахунок клієнта після проведення таких платіжних операцій, зарахування коштів на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 2.1.4.12.3 Умов банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних.

Пунктом 2.1.4.12.5. Умов передбачено, що клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Згідно з п. 2.1.4.12.8. Умов, у разі, якщо клієнт дає згоду на проведення операцій з картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі.

Відповідно до п. 2.1.4.12.9. Умов, клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в стоп-лист платіжною системою.

Таким чином, враховуючи те, що спірні трансакції були проведенні після коректного вводу вихідних даних для ініціювання списання коштів з рахунку користувача, при цьому саме дії позивача призвели до передачі інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції третім особам, то відповідно до наведених вище положень законодавства, умов укладеного між сторонами договору, банк не несе відповідальності за такі операції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» на службу цілодобової підтримки користувачів послуг банку «3700», з повідомленням про здійснення ним помилкових переказів грошових коштів з власного карткового рахунку на картковий рахунок № НОМЕР_4 та з вимогою вжити заходів для повернення помилково перерахованих коштів. Зазначене повідомлення ОСОБА_1 здійснив невідкладно, після того як провів останню помилкову трансакцію та мав можливість усвідомити, що став жертвою шахрайських дій.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що позивач здійснив всі необхідні дії для повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» та доведення обставин вчинення відносно нього шахрайських дій.

Колегія суддів вважає помилковим зазначений висновок суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 23.4 ст. 23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) ініціатор до настання дати валютування може відкликати кошти, які до зарахування їх на рахунок отримувача або видачі в готівковій формі обліковуються в банку, що обслуговує отримувача. Документ на відкликання коштів ініціатор подає до свого банку, який того самого дня надає банку отримувача вказівку про повернення коштів. Банк отримувача в день одержання вказівки повертає кошти за реквізитами, зазначеними в ній, якщо на час надходження такої вказівки вони не зараховані на рахунок отримувача, та повідомляє отримувача про відкликання коштів ініціатором.

Згідно з п. 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (п. 6 розділу VI Положення № 705).

За встановленими у справі обставинами, позивач до банку платника про повернення переказаних коштів до моменту здійснення платежів не звертався, тоді як відповідно до вищевказаних Умов, оскільки платіжні операції здійснювались за допомогою особистої авторизації, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних, то саме позивач несе за них відповідальність .

Позивач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» на службу цілодобової підтримки користувачів послуг банку «3700» вже після настання моменту валютування, а саме після зарахування коштів на рахунок отримувача, а тому строки, встановлені п. 23.4 ст. 23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для вчинення дій з відкликання переказу, пропущенні ініціатором переказу - позивачем.

За таких обставин, до моменту повідомлення позивачем банку про списання коштів з його рахунку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе позивач.

Також місцевий суд зазначив, що позивач звертався із заявою до правоохоронних органів та 04.11.2021 року за вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження. Із заявами до АТ КБ «Приватбанк» про повернення коштів та зупинення нарахування процентів позивач звернувся після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002206.

Колегія суддів враховує, що позивач повідомив правоохоронні органи та відділення банку про зняття грошових коштів з його карткового рахунку після проведення таких операцій, тому банк не несе відповідальності за збитки від операцій, здійснених до цього повідомлення. Суд першої інстанції безпідставно вважав, що відповідач вжив необхідних заходів і своєчасно повідомив банк та правоохоронні органи про факт неправомірного списання коштів з його рахунку. Наявність кримінального провадження не може свідчити, в силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно відповідача до ухвалення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.

Наведене узгоджується із висновком Верховного Суду, зробленим у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 524/3979/16-ц.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» зупинити із 18.09.2021 року нарахування відсотків за кредитним договором № SAMDNWFC5, які утворилися внаслідок проведення спірних трансакцій із використання кредитних коштів.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідача, оскільки висновки суду про задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи та прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, ОСОБА_1 повинен компенсувати АТ КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору за подання до суду апеляційної скарги в сумі 1362 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», які подані представником Колодочкою Павлом Олександровичем, - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2023 року - скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про припинення нарахування відсотків за кредитом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1362 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29 липня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.