Справа № 307/2585/24
Провадження № 2/307/623/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Стецюк М.Д., секретар судового засідання Цех Г.М., за участю представника позивачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19 вересня 2006 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом №116. Від даного шлюбу у них народилося двоє доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею. Після укладення шлюбу, під час спільного сімейного проживання, батько відповідача ОСОБА_6 передав у власність відповідачу ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0.1500 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 02 лютого 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-284. Після зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, за їхні з ОСОБА_3 спільні кошти, в період 2015-2017 років, ними було зведено житловий будинок загальною площею 84.3 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., в якому перебуваючи в шлюбі вони разом з дітьми проживали. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , виготовленого Тячівським РПТІ на ім`я ОСОБА_3 вбачається, що він складається з коридору площею 18.20 кв.м., житлової кімнати - 8 кв.м., санвузла - 5 кв.м., житлової кімнати 10 кв.м., житлової кімнати 10 кв.м., житлової кімнати - 8.70 м.кв. та кухні-їдальні - 34,40 кв.м., 2017 року побудови. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 101695880 від 26 жовтня 2017 року слідує, що житловий будинок загальною площею 84.3 кв.м., житловою - 26,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 25 жовтня 2017 року було зареєстровано за ОСОБА_3 і такий належить йому на праві приватної власності. Згідно інформаційної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 101695485 від 26 жовтня 2017 року, земельна ділянка площею 0.15 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :04:004:0159, належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. В даному випадку як вона так і відповідач ОСОБА_3 , виїжджали на заробітки за кордон та зароблені кошти вкладали у будівництво житла, в якому під час шлюбу оновлювали предмети інтер`єру та декору для створення комфортних умов проживання. Таким чином, житловий будинок, загальною площею 84.34 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , побудований за час перебування у шлюбі, й тому на нього поширюється презумпція спільності права власності подружжя на майно, незалежно від обставини на кого саме він зареєстрований. Як зазначалося вище, спірний житловий будинок побудований на земельній ділянці, подарованій відповідачу ОСОБА_3 02 лютого 2012 року. Отже, враховуючи норми чинного законодавства та судову практику, у неї виникло не лише право власності на 1/2 частини спільно побудованого будинку, а також і право власності в такій самій частці на спірну земельну ділянку. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2023 року, яке набрало законної сили, шлюб між нею та відповідачем розірвано. Однак, відповідач ОСОБА_3 в добровільному порядку відмовляється здійснити поділ нажитого ними майна, вважаючи себе єдиним його власником. Вона іншого власного житла не має, а відповідач в добровільному порядку відмовляється визнати її право на належну їй частку у спільному майні подружжя, а тому змушена звернутися до суду за захистом права власності в судовому порядку. Окрім цього, зазначила, що неодноразові намагання врегулювати спір з відповідачем ОСОБА_3 щодо порядку розподілу спільного майна, не дали бажаних результатів, оскільки відповідач вважає, що виключно він має право розпоряджатися майном.

Враховуючи викладене, просить в порядку поділу майна подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , залишивши у власності ОСОБА_3 1/2 частину зазначеного майна. Визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :04:004:0159, площею 0,1500 га, цільове призначення - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Стягнути з відповідача на її користь 8637,73 грн. судового збору, 2000,00 грн. витрат оцінки та 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

01 липня 2024 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

19 липня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_7 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що позовні вимоги, в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0.1500 га, кадастровий номер :04:004:0159 з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 визнає в повному обсязі та просить вирішити питання щодо судових витрат, а саме повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в частині визнання за позивачкою право власності на 1/2 частину житлового будинку, 1/2 частину земельної ділянки та стягнення з відповідача на користь позивачки сплачений судовий збір та витрати за проведення оцінки.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, згідно поданої представником відповідача заяви просив розглянути справу без його участі та участі відповідача, а також зазначив, що відповідач ознайомлений зі своїми правами та наслідками визнання позову.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Із рішення Тячівського районного суд Закарпатської області від 27 листопада 2023 року вбачається, що з 19 вересня 2006 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 27 листопада 2023 року було розірвано (а.с.12-14).

Від даного шлюбу мають двох дочок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15,16).

Згідно договору дарування земельної ділянки від 02 лютого 2012 року посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Дуйчак Т.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-284, ОСОБА_6 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , «За межами населеного пункту», кадастровий номер земельної ділянки: :04:004:0159. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства (а.с.17).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 101695880 від 26 жовтня 2017 року, житловий будинок загальною площею 84.3 кв.м., житловою площею 26.7 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці кадастровий номер :04:004:0159, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 37791382 від 26 жовтня 2017 року зареєстровано право власності в цілій частці за відповідачем ОСОБА_3 на підставі: технічного паспорта від 28 лютого 2017 року, видавник Тячівське районне підприємство технічної інвентаризації, рішення виконавчого комітету місцевої Ради депутатів, серія та номер: 298, виданого 21 вересня 2017 року Виконавчим комітетом Тячівської міської ради, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ЗК46, виданого 10 серпня 2017 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області (а.с.23-24).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , який виготовлено Тячівським районним підприємством технічної інвентаризації Тячівського району Закарпатської області 28 лютого 2017 року, ФОП " ОСОБА_8 " ІНФОРМАЦІЯ_3 , замовником значиться ОСОБА_3 , рік побудови житлового будинку 2017 рік (а.с.18-22).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 101695485 від 26 жовтня 2017 року, земельної ділянки кадастровий номер: :04:004:0159 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,15 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) зареєстрована в цілій частці на підставі договору дарування серія та номер 3-284 від 02 лютого 2012 року за ОСОБА_3 (а.с.25-26).

Відповідно до звіту про оцінку виконаного приватним підприємством «Алекс-Хуст», ринкова вартість житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 станом на 21 червня 2024 року становить 1 508 717 гривень (а.с. 33-58).

Згідно з витягом № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок вартість земельної ділянки кадастровий номер :04:004:0159 станом на 21 червня 2024 року становить 218827 грн 62 коп. (а.с. 27).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №161/14048/19, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в п.182 зазначено:«Відповідно до положень статей 81,11 63 зокрема, земельна ділянка,одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність, шляхом приватизації,є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК».

Судом встановлено, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку.

Таким чином суд прийшов до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, відтак позов підлягає задоволенню.

При винесенні судового рішення, у відповідністю з ст. 141 ЦПК України, суд також вирішує питання щодо розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи наведене та оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті, позов визнав повністю, то згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, позивачці слід повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду.

В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4318, 90 грн., який був сплачений позивачкою при зверненні до суду з даним позовом.

Крім того, позивачка понесла витрати за проведення оцінки майна, а саме звіту про оцінку житлового будинку, що підтверджується оплаченим рахунком № НОМЕР_1 від 21 червня 2024 року, з якого вбачається, що представником позивачки ОСОБА_2 , за експертну оцінку майна сплачено 2000,00 гривень (а.с. 28).

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати за проведення експертної оцінки майна, в розмірі 2 000,00 (дві тисячі) грн.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:004:0159, площею 0,1500 га, цільове призначення: обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4318 (чотири тисячі триста вісімнадцять) грн. 90 коп. та 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. витрат за проведення експертної оцінки.

Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно квитанції від 25 червня 2024 року № 285Т005СFT, у розмірі 4318 (чотири тисячі триста вісімнадцять) грн. 90 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення суду складено 05 серпня 2024 року.

Суддя М.Д. Стецюк