ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/21/24Головуючий у 1-й інстанції Чир П.В.
Провадження № 22-ц/817/612/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» - адвоката Руденка Костянтина Васильовича на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2024 року, ухвалене суддею Чир П.В. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеним відповідачем з ТОВ «Лінеура Україна» від 10.08.2022 року №3095048 в розмірі 81059,25 грн, з яких 11 500 грн - заборгованість за кредитом, 69 559,25 грн - заборгованість за нарахованими процентами.

В обґрунтування позову зазначено, що позичальником ОСОБА_1 в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», укладено з ТОВ «Лінеура Україна» договір №3095048 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

За договором відступлення права вимоги №28/06/23 ТОВ «Лінеура Україна» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» до відповідача за кредитним договором №3095048.

ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань із повернення одержаних коштів та сплати відсотків не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 81059,25 грн, яку позивач просив стягнути в його користь.

Рішенням Борщівського районного суду від 08.04.2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 3095048 від 10.08.2022 року в сумі 23 000 грн з яких: 11500 грн - сума заборгованості за кредитом, 11500 грн - сума заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» понесені судові витрати в сумі 3761,70 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» - адвокат Руденко К.В. просить рішення Борщівського районного суду від 08.04.2024 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків скасувати, постановити нове судове рішення у відповідній частині, яким позов ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» задовольнити. Крім того, просить здійснити перерозподіл судових витрат в суді першої інстанції та стягнути з відповідача в користь позивача 9000 грн. витрат за надану професійну допомогу в апеляційному суді.

Звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав позивачів" даний закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування", тому, на правовідносини між сторонами договору позики розповсюджується дія Закону України "Про споживче кредитування".

Представник апелянта указує, що заявлені до стягнення відсотки за договором про надання коштів нараховані в період дії кредитного договору - 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування упродовж 360 днів, відповідач ознайомився з інформацією, зазначеною в паспорті споживчого кредитування, а кредитний договір відповідає вимогам Закону України "Про споживче кредитування". Первісний кредитор надав послуги відповідачу у формі надання кредиту з попереднім ознайомленням з їх умовами та подальшим укладенням кредитного договору.

Посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013 вважає помилковим, оскільки правовідносини, що досліджувалися, стосувалися нарахування неустойки, а не порядку нарахування відсотків за користування кредитом та їх сплати, що визначені договірними умовами між сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Кульгавець С.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Адвокат Кульгавець С.М. вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 69 559,25 грн. є неспівмірною сумі кредиту у розмірі 11500 грн., суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків від вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми заборгованості по відсотках, а тому колегія суддів відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України переглядає законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, доводами позивача, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи частково позов та відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитом ув повному розмірі, суд виходив з того, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 69559,25 грн є неспіврозмірною сумі кредиту у 11500 грн, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, тому суд дійшов висновку про зменшення розміру відсотків до розміру заборгованості за кредитом, а саме до 11500 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості по процентах, враховуючи наступне.

Обставини справи.

Встановлено, що між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 10.08.2022 був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3095048, підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Р548, за якими відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 11500 грн шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк» (виписка за договором за період 10.08.2022-15.08.2022 АТ «КБ «ПриватБанк») і був зобов`язаний повернути їх в установлений строк відповідно до умов угоди та сплатити проценти.

Відповідно до п.1.2. Договору сума кредиту становить - 11500 грн, згідно з п.1.3. строк дії кредиту - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати відсотків визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - графік платежів), що є додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Строк кредиту, а також термін (дата) повернення (виплати) кредиту, встановлені договором, продовженню не підлягають (п. 1.3.1 договору).

За користування кредитом нараховуються проценти, тип процентної ставки - фіксована (п. 1.4 договру): стандартна ставка становить 1,99% в день (п.1.4.1), знижена процента становить 1,99% в день (п. 1.4.2 договору).

Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою складає 93 886 грн (п.1.6.1.), за зниженою ставкою - 93 886 грн (п.1.6.2.).

Вказаний договір підписаний електронним підписом позичальника, про що свідчить п. 10 договору кредиту, реквізити та підпис сторін.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що сума кредиту перераховується товариством протягом 2 робочих (банківських) днів з моменту укладення договору. У випадку, якщо Товариство здійснює перерахунок коштів не у день укладання договору, а у наступні календарні дні, графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредиту (кількість днів), зазначений в п. 1.3. Договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий графік платежів розміщується товариством у особистому кабінеті та/або направляється на електронну адресу клієнта.

ОСОБА_1 підписано додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3095048 від 10.08.2022 року за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Р548, який містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. В указаній таблиці визначено суми процентів, які ОСОБА_1 зобов`язувався вносити.

Крім того, ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Р548 підписано паспорт споживчого кредитування, у якому міститься інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача: стандартна процентна ставка, відсотків річних: 726,36% (або 1,99 в день); знижена процентна ставка у такому ж розмірі; тип процентної ставки - фіксована. Пунктом 5 визначено порядок повернення кредиту - 12 платежів, сума кредиту - 11500 грн., періодичність внесення - кожні 30 днів. Перший платіж у сумі 6865,50 грн. зі сплати процентів за перший період та 10 платежів по 6865,50 грн. зі сплати процентів; останній 12 платіж 18365,50 грн., який включає: проценти - 6865,60 грн, кредит 11500 грн.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань заборгованість за договором №3095048 станом на 28.06.2023 року становить 81059,25 грн, яка складається з: 11500 грн заборгованості за кредитом, 69559,25 грн - заборгованість за нарахованими процентами з 10.08.2022 року по 28.06.2023 року.

28.06.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги №28/06/23, відповідно до умов якого право вимоги за договором №3095048 про надання коштів на умовах споживчого кредиту перейшло до ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс».

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування».

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» містить положення про те, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

У статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» наведено визначення термінів, які вживаються в цьому Законі, зокрема:

договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб;

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, що врегульовано в частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено.

Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит процентів, комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Зі змісту укладеного кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту.

Підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим. Натомість ОСОБА_1 погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Договір про надання коштів від 10.08.2022 року №3095048 або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником.

Отже, в даному випадку позивачем було надано достатні докази на підтвердження порушення відповідачем умов кредитного договору та розміру заборгованості, а відповідачем доказів на спростування вказаних обставин не надано, тому висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості за нарахованими процентами в сумі 58059,25 грн. колегія суддів вважає необгрунтованими.

Посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013 та здійснений на підставі указаного рішення висновок про те, що нараховані проценти за користування кредитом суперечать принципу розумності та добросовісності, колегія суддів вважає помилковим, оскільки правовідносини, що досліджувалися Конституційний судом стосувалися нарахування неустойки, а не порядку нарахування відсотків за користування кредитом та їх сплати, що визначені договірними умовами між сторонами.

З приводу постанови Великої Палати Верховного суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18, яку при вирішенні справи застосував Борщівський районний суд, колегія суддів зазначає, що у даній справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Позаяк, предметом стягнення з відповідача на користь позивача у даній справі є стягнення заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом у відповідності до ст. 1048 ЦК України, а не процентів за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, тому висновок, висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 не є релевантним для застосування у даній справі, оскільки предмет правовідносин не є тотожним.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № 3095048 від 10.08.2022 року за відсотками у розмірі 69 559,25 грн.

Щодо законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №751/3840/15-ц зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» надав суду Договір про надання юридичних послуг № 03/07/2023, укладений 03.07.2023 року між ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» та адвокатом Руденком К.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, довіреність видану ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» - адвокату Руденку К.В. на представництво інтересів товариства в судах України, акт приймання - передачі наданих послуг №20 до Договору №03/07/2023 про надання юридичних послуг від 03.07.2023 року, де наведено перелік виконаних робіт - підготовка позовних заяв про стягнення заборгованості - на суму 50000 грн, витяг з реєстру №1 до акту приймання - передачі наданих послуг №20 до Договору №03/07/2023 про надання юридичних послуг від 03 липня 2023 року, де наведено перелік виконаних робіт - підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором № 3095048, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №342 від 06.12.2023 року про оплату ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» адвокату ОСОБА_2 коштів в сумі 5000 грн. за надання юридичних послуг по договору №03/07/2023 від 03.07.2023 року згідно акту №20 від 14.11.2023 року.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кульгавець С.М. у відзиві на позовну заяву висловив заперечення щодо неспівмірності заявленого ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» розміру витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн. із складністю справи та наданих адвокатом Руденком К.В. послуг, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (складання типових позовних заяв) а також з обсягом наданих послуг.

Дослідивши надані адвокатом Руденком К.В. докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи заперечення представника відповідача щодо неспівмірності заявленої позивачем до стягнення суми витрат із наданим обсягом послуг у суді першої інстанції, беручи до уваги складність справи та обсяг наданих послуг у вигляді професійної правничої допомоги, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності зменшення указаних судових витрат та наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» 3000 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини та співмірності заявлених витрат за надану професійну правничу в суді першої інстанції колегія суддів відхиляє, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (пункт 131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Колегія суддів зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).

Враховуючи складність справи, ціну позову та її значення для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тривалість судового провадження, наявність численної усталеної практики, заперечення іншої сторони щодо співмірності понесених витрат, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу, надану ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» адвокатом Руденко К.В. в суді першої інстанції.

Щодо стягнення з відповідача в користь ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» витрат за надану професійну правничу допомогу в Тернопільському апеляційному суді.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» адвокат Руденко К.В. просив стягнути з ОСОБА_1 в користь товариства 9000 грн. витрат за надану професійну правничу допомогу в Тернопільському апеляційному суді.

Вказував, що апелянту було надано ряд адвокатських послуг, на підтвердження чого долучив: акт приймання - передачі наданих послуг №59 від 03.05.2024 року до договору №03/07/2023 про надання юридичних послуг від 03.07.2023 року, де наведено перелік виконаних робіт - складання та подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду на рішення Борщівського районного суду від 08 квітня 2024 року у даній справі №594/21/24, варість даної послуги 9000 грн.; платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №824 від 06.05.2024 року про оплтату ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» адвокату ОСОБА_2 коштів в сумі 9000 грн. за надання юридичних послуг по договору №03/07/2023 від 03.07.2023 року згідно акту №59 від від 03.05.2024 року; довіреність від 26.02.2024 року видану ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» - адвокату Руденку К.В. на представництво інтересів товариства в судах України (в тому числі в апеляційних судах).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Заперечень щодо визначеного представником ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» адвокатом Руденко К.В. розміру витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції від ОСОБА_1 чи його представника не надходило.

З огляду на відсутність клопотання ОСОБА_1 чи його представника про зменшення розміру правничої допомоги, колегія суддів вважає, що заява представника ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» адвоката Руденка К.В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді у розмірі 9000 грн підлягає задоволенню.

Щодо судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом задоволено матеріально - правові вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» у повному обсязі, слід стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» судовий збір, сплачений позивачем за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 2684 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 4026 грн., разом 6710 грн.

З врахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначення розміру заборгованості по сплаті відсотків, у зв"язку з чим збільшити загальну суму заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.

Резолютивну частину рішення суду першої інстанції викласти в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» адвоката Руденка Костянтина Васильовича - задовольнити частково.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2024 року - змінити в частині визначення розміру заборгованості по сплаті відсотків та викласти резолютивну частину вказаного рішення в редакції цієї постанови.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (ЄДПРОУ 41915308) заборгованість за кредитним договором № 3095048 від 10 серпня 2022 року в сумі 81059,25 грн (вісімдесят одна тисяча п`ятдесят дев`ять гривень двадцять п`ять копійок), з яких: 11 500 грн - сума заборгованості за кредитом, 69 559,25 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (ЄДПРОУ 41915308) 3000 грн. (три тисячі гривень) витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та 9000 грн (дев`ять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (ЄДПРОУ 41915308) 6710 грн. (шість тисяч сімсот десят гривень) сплаченого судового збору у судах першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Постанову суду апеляційної інстанції складено 14 серпня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М