П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2024 року м. Київ

Справа №366/294/24

Провадження 22-ц/824/8878/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 24 липня 2024 року

Повний текст постанови складено 26 липня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Ольшевського П.М.

сторони: заявник: ОСОБА_1

заінтересована особа: Іванківський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального

міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

стягувач Акціонерне товариство «Сенс Банк»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Паламарчуком Миколою Андрійовичем на ухвалу Іванківського районного суду Київської області, постановлену у складі судді Ткаченко Ю.В. 13 лютого 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2024 року до Іванківського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 в особі представника заявника - адвоката Паламарчук Миколи Андрійовича до Акціонерного товариства «Сенс Банк», заінтересована особа: Іванківський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування своєї заяви, заявник посилається на те, що ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 13.08.2013 року у справі № 366/2280/13-ц (провадження № 6/366/16/13) за поданням державного виконавця ВДВС Іванківського МРУЮ Київської області тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту до повного виконання нею зобов`язань за виконавчим листом № 6-2569, виданим Новозаводським районним судом міста Чернігова 13 грудня 2010 року на користь ПАТ «Альфа-Банк».

12.01.2024 року у відповідь на адвокатський запит від 10.01.2024 року Іванківський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що згідно даних спецрозділу Автоматизованої системи виконавчого провадження 13.02.2013 року було відкрите виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Новозаводського районного суду м. Чернігів від 13.12.2010 року по справі № 6-2569 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 41 109,17 грн.

25.12.2013 року, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція), було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (відсутність у боржника майна). Більш детальної інформації надати Іванківський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не може, у зв`язку із знищенням вказаного виконавчого провадження через закінчення строків його зберігання.

Станом на 12.01.2024 року до Відділу ДВС повторно не надходив на примусове виконання виконавчий лист Новозаводського районного суду міста Чернігів від 13.12.2010 року по справі № 6-2569.

02 січня 2024 року при спробі виїзду за кордон, ОСОБА_1 рішенням заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) капітаном ОСОБА_2 було відмовлено у виїзді з України, із підстави наявності в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про обмеження у виїзді з України на підставі ухвали Іванківського районного суду Київської області від 13.08.2013 року у справі № 366/2280/13-ц.

Оскільки з часу обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України (13.08.2013) та закінчення виконавчого провадження (25.12.2013) минуло більше десяти років, то і факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань не існує.

Ухвалою Іванківського районного суду м. Києва від13 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника заявника - адвоката Паламарчук М.А. до АТ «Сенс Банк», заінтересована особа: Іванківський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Паламарчук М.А. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково ототожнив поняття «невиконане зобов`язання» із поняттям «ухилення від виконання зобов`язання» та незважаючи на відсутність хоча б одного доказу на підтвердження обставини «ухилення від виконання зобов`язання» залишив діючим тим-часове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Хоча процесуальні норми не містять посилань на підстави для скасування обмежувальних заходів, проте, їх аналіз дає підстави для висновку, що скасування застосованого судом тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе за доведеності наступних обставин.

По-перше, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування виконання судового рішення щодо повернення боргу (ч.1 ст.441 ЦПК України), зміни боржником своєї поведінки по відношенню до виконання покладеного на нього рішенням суду обов`язку, в тому числі внесення платежів на погашення боргу, добросовісне виконання обов`язків боржника, які визначені Законом України «Про виконавче провадження».

По-друге, якщо виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про порушення справедливого балансу між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Застосоване до ОСОБА_1 обмеження у праві виїзду за межі України триває більше років, що є тривалим періодом обмеження, протягом якого боржником було здійснено часткове погашення боргу, вчиненими державним виконавцем подальшими діями не встановлено наявність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення для погашення заборгованості.

З огляду на вказану обставину просимо суд врахувати, що подальше існування вжитого судом обмежувального заходу буде непропорційним переслідуваній меті - сприянню погашенню боргу.

З урахуванням наведеного, збереження обмеження боржника в праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні, у якому виконавчий лист повернуто, а саме провадження не здійснюється, не ґрунтується на законі та становить необґрунтоване та непропорційне втручання у його право вільного пересування.

Крім того, з витягу зі Спецрозділу по виконавчому провадженню НОМЕР_1 вбачається, що рішення суду було частково виконано, залишок заборгованості становив 41109,17 грн та при цьому виконавчий лист було повернуто без виконання з підстави відсутності майна у боржника за рахунок якого він міг ти виконати зобов`язання.

Вищезазначені обставини, а також відсутність будь-якого інтересу стягувана за закінченим виконавчим провадженням AT «Сенс Банк», а також відсутність нового відкритого виконавчого провадження за виконавчим листом (повторно виконавчий лист до виконання не пред`являвся з 25.12.2013 року) свідчить про відсутність факту ухилення ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадження від виконання покладених на рішенням обов`язків у виконавчому провадженні та невиконання - статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Учасники справи правом подання відзиву не скористалися.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Паламарчук М.А. підтримав доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржником наразі не виконано зобов`язання, покладене на неї рішенням суду від 13.12.2010 року, що свідчить про ухилення нею від виконання вказаного зобов`язання, права стягувача ПАТ «Альфа-Банк» залишаються порушеними, у зв`язку з чим тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є єдиним ефективним методом у виконанні рішення суду, а також з огляду на те, що боржником не надано доказів на підтвердження виконання рішення суду у даній справі, підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, стороною боржника не наведено, а судом не встановлено, а відтак суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 13 серпня 2013 року задоволено подання державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Іванківського міжрайонного управління юстиції Яковенка Ю.В., зокрема, заборонено ОСОБА_1 виїзд за межі території України до повного погашення заборгованості за виконавчим листом, виданого Новозаводським районним судом міста Чернігова 13 грудня 2010 року (а.с. 5).

Підставою для постановлення вказаної ухвали стало не виконання боржником вимог державного виконавця, запитувана інформація та декларація боржником не подана до Відділу та взагалі будь-яких пояснень з приводу причин невиконання рішення суду не надано, що свідчить про умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду.

Згідно даних спецрозділу Автоматизованої системи виконавчого провадження 13.02.2013 року було відкрите виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Новозаводського районного суду м. Чернігів від 13.12.2010 року по справі № 6-2569 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 41 109,17 грн. 25.12.2013 року, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція), було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (відсутність у боржника майна) (а.с. 8-9, 10).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до частин 1, 3 статті 441 ЦПК України суд може застосувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Разом із цим, суд також наділений повноваженнями вирішити питання щодо скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника (частина 5 статі 441 ЦПК України).

Так, згідно частиною 5 статті 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

При цьому слід зауважити, що стаття 441 ЦПК України не визначає умов (підстав), за наявності яких суд скасовує тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у разі зміни нею своєї поведінки по відношенню до виконання покладеного на неї рішенням суду обов`язку, зокрема, внесення платежів на погашення заборгованості, добросовісне виконання обов`язків боржника, які визначені Законом України «Про виконавче провадження», а також прийняття необхідних заходів для виконання рішення суду.

Таким чином, скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Оскільки про наявність таких обставин, підстав та факторів, підтверджених належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, заявником не повідомлено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність підстав для скасування обмежувальних заходів.

Так, підставою звернення до суду ОСОБА_1 із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України стала відсутність станом на 12 січня 2024 року відкритих виконавчих проваджень за виконавчим листом Новозаводського районного суду м. Чернігів від 13.12.2010 року по справі № 6-2569 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 41 109,17 грн., а також те, що ОСОБА_1 не ухилялася від виконання зобов`язань за судовим рішенням, а навпаки частково погасила борг згідно рішення.

Разом із тим, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували зміну обставин щодо ухилення боржника від виконання судового рішення станом на час звернення із заявою ОСОБА_1 надано не було, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність підстав для задоволення заяви про скасування обмеження у праві виїзду за межі України.

Посилання скаржника про те, що ОСОБА_1 було частково погашено борг, апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що такі дії боржника не свідчать про повне виконання рішення суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права позивача (стягувача) на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення ст. 6 Конвенції, зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» («Горнсбі проти Греції»).

Окрім того, існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлене, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату цього боргу і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: «Агрокомплекс проти України», «Іванов проти України»).

Водночас свобода пересування особи гарантована статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до положень ч. 2 якої кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Разом з тим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

При цьому у пункті 49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Аналогічні висновки викладені у рішенні ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі «Напияло проти Хорватії» п.п.78-82).

Стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Тобто, для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу (пропорційності) між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на примусовому виконанні не перебуває виконавче провадження за виконавчим листом Новозаводського районного суду м. Чернігів від 13.12.2010 року по справі № 6-2569 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 41 109,17 грн., апеляційний суд відхиляє та зазначає наступне про таке.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідування мети гарантування повернення боргу, або виявлення обставини, які спростовували б критерії співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Скасування такого засобу обмеження боржника можливе тільки при виконанні останнім зобов`язань за певними виконавчими документами, що зазначені судом першої інстанції в ухвалі про обрання зазначеного обмеження для ОСОБА_1 .

Разом з цим, при зверненні до суду із вказаною заявою ані представником - адвокатом Паламарчуком М.А. О.В., ані боржником - ОСОБА_1 не надано суду доказів про виконання судового рішення від 10 травня 2016 року.

Окрім цього, апеляційний суд зауважує, що повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція), (відсутність у боржника майна), не може бути підставою для скасування обмежень, викладених в ухвалі від Іванківського районного суду Київської області від 13 серпня 2013 року, оскільки стягувач не позбавлений права повторно звернутись до виконавця за примусовим виконанням виконавчого листа у визначений законом строк.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відсутність виконавчого листа на виконанні не є підставою для зняття тимчасового обмеження, оскільки приписи пункту 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» визначають, що таке обмеження зберігається до виконання зобов`зання.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Паламарчуком Миколою Андрійовичем, - залишити без задоволення.

Ухвалу Іванківського районного суду Київської області 13 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна