Справа № 175/7115/24
Провадження № 2/175/1210/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20 червня 2024 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретареві судового засідання Радонському М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за уточненими позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту.

Згідно автоматизованого розподілу справ між суддями, матеріали позовної заяви розподілено до провадження судді Бойко О.М.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свій позов обґрунтовує тим, що з 2005 року по кінець 2018 року позивач проживав однією сім?єю із ОСОБА_2 , без реєстрації шлюбу.

За час спільного проживання без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_3 у нас народилась донька ОСОБА_3 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 06.11.2007 року, яка проживає разом з Позивачем від дня народження.

На даний момент шлюбних або інших жодних відносини з ОСОБА_2 позивач не підтримує тривалий час, більше 6 років. Причиною тому було несумісність характерів, в сім?ї виникали різного роду непорозуміння.

ОСОБА_2 само усунулась від виховання доньки, постійно піддавала її психологічному тиску яке проявлялось образами, розмовами на підвищених тонах, та й остання займалась виключно собою та побудуванням власного майбутнього, а донька в цьому їй заважала, про що не приховувала ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 зв?язок з дитиною не підтримує ухиляється від свого обов?язку щодо утримування дитини та не приймає участі в її вихованні, з моменту фактичного припинення відносин на кінці 2018 року.

Нехтування батьківськими обов?язками з боку матері, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права мати, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

На підтвердження обставин проживання та виховання дитини з батьком і перебування доньки ОСОБА_3 на його утриманні, надаються відповідні довідки згідно яких, позивач приймає активну участь у вихованні своєї доньки, постійно турбується про стан її здоров?я, регулярно приводить її на медичний огляд та обстеження, без участі матері.

Також батько ОСОБА_1 особисто займається фізичним розвитком дитини та забезпечує спортивним інвентар, самостійно привозить доньку на тренування та забирає її. Дитина завжди охайна та доглянута.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідачка ОСОБА_2 надала до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якій позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти їх задоволення.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, в позові просив суд розглянути позовну заяву у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

З 2005 року по кінець 2018 року ОСОБА_1 проживав однією сім?єю із ОСОБА_2 , без реєстрації шлюбу.

За час спільного проживання без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_3 у нас народилась донька ОСОБА_3 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 06.11.2007 року, яка проживає разом з Позивачем від дня народження.

На даний момент шлюбних або інших жодних відносини з ОСОБА_2 позивач не підтримує тривалий час, більше 6 років. Причиною тому було несумісність характерів, в сім?ї виникали різного роду непорозуміння.

ОСОБА_2 само усунулась від виховання доньки, постійно піддавала її психологічному тиску яке проявлялось образами, розмовами на підвищених тонах, та й остання займалась виключно собою та побудуванням власного майбутнього, а донька в цьому їй заважала, про що не приховувала ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 зв?язок з дитиною не підтримує ухиляється від свого обов?язку щодо утримування дитини та не приймає участі в її вихованні, з моменту фактичного припинення відносин на кінці 2018 року.

Нехтування батьківськими обов?язками з боку матері, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права мати, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

На підтвердження обставин проживання та виховання дитини з батьком і перебування доньки ОСОБА_3 на його утриманні, надаються відповідні довідки згідно яких, позивач приймає активну участь у вихованні своєї доньки, постійно турбується про стан її здоров?я, регулярно приводить її на медичний огляд та обстеження, без участі матері.

Також батько ОСОБА_1 особисто займається фізичним розвитком дитини та забезпечує спортивним інвентар, самостійно привозить доньку на тренування та забирає її. Дитина завжди охайна та доглянута.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев?ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім?ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, а тому суд вважає що заявником доведений факт самостійного виховання та самостійного утримання дитини: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підсумовуючи, суд приходить до переконання, що вимоги ОСОБА_1 є підставними в повній мірі та такими, що підтверджуються належними доказами і відповідають інтересам дитини, а тому підлягають до задоволення.

Факт, який просить встановити позивач, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника як батька малолітньої дитини, і таке потрібне з метою захисту прав та інтересів дитини заявника.

Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає.

Встановлення даного факту не суперечить закону і жодним чином не порушує прав і законних інтересів інших осіб. Відомості, які б спростовували даний висновок суду - відсутні.

При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити заявнику, що відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи обставини справи та задоволення позову, суд вбачає підстави для стягнення судового збору з відповідачки.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 142, 259, 260, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із якою вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко