Справа № 953/4051/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2024 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Муратової С.О.,
за участю секретаря - Драгана О.А.,
встановив:
Позивачем було здійснено останній платіж для повернення коштів 15.02.2022.
Графік платежів не містить умови сплати грошових коштів «до», виходячи з вищевикладеного слід констатувати, що 15 число входить в термін (день) коли може бути здійснена сплата грошових коштів за користування кредитом, адже графік платежів не містить графу (строчку) «до», тобто за наявності вимоги у паспорті кредиту №4695004 граничного терміну сплати грошових коштів: до 15, то це могло би виключати можливість сплачувати суму 15 числа включно, але дана вимога відсутня, тому Позичальник має права сплачувати суму кредиту 15 числа включно, що Позивачем і було здійснено, ОСОБА_1 вніс грошову суму за користування кредитом згідно графіку платежів, які встановив Кредитодавець (ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень"), що підтверджує належне виконання свого зобов`язання.
ОСОБА_1 вніс грошову суму за користування кредитом згідно графіку платежів, які встановив Кредитодавець (ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень"), що підтверджує належне виконання свого зобов`язання, таким чином Позивач повернув кредитні кошти у повному обсязі.
Як стало відомо Позивачу, між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та АТ "Таскомбанк" було укладено Договір факторингу №171221 від 17.12.2021, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених у даному Договорі, Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту суму фінансування, а Клієнт зобов`язаний відступити Факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим Договором (п. 2.1).
Згідно з п. 4.2.5 Договору факторингу №171221 від 17.12.2021, Клієнт (яким є ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень») протягом 10 (десяти) робочих днів з Дати відступлення Прав Вимоги оформити Повідомлення про відступлення Клієнтом Факторові Права вимоги та всіх інших прав, належних Клієнту за Кредитними Договорами, та організувати їх направлення Позичальникам, Поручителям, Заставодавцям, по забезпеченим заставою Кредитним договором, а по незабезпеченим Кредитним договорам - протягом 30 (тридцяти) днів з дати відступлення Прав вимоги. Протягом 5 (п?яти) банківських днів з дати відправлення Повідомлення про відступлення Клієнтом Факторові Права вимоги надати Фактору копію реєстру відправлених листів, який було надано до відділення поштового зв`язку, засвідчену Клієнтом.
Клієнт, яким є ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», повинен був, оформити повідомлення про відступлення Клієнтом прав вимоги та направити дане повідомлення Позичальникам, чого здійснено не було, адже Позивач, не отримував від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» листа в якому би містилося повідомлення про відступлення Клієнтом прав вимоги, але предметом даного позову є не порушення процедури повідомлення позичальника, а нарахування штрафних санкцій за грошові кошти, які Позивачем було внесено у строки визначені у паспорті.
Відповідач не може визначитися із сумою яку він хоче протиправно отримати від Позивача.
Відповідачем надано відповідь від 11.05.2023 на адвокатський запит від 18.04.2023, із змісту якого вбачається, що заборгованість по тілу кредиту станом на 03.05.2023 становить 3 484,22 грн.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2023, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (а.с. 37).
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 31.05.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, із призначенням в підготовче судове засідання (а.с. 39).
29.08.2023 до канцелярії Київського районного суду м. Харкова надійшов відзив представника відповідача АТ «ТАСКОМБАНК» - адвоката Запорожцева В.В., в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у справі №953/4051/23 в повному обсязі (а.с. 71-76).
Пунктом 2.1 Кредитного договору зазначено, що всі інші умови кредитного договору викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими Позичальник ознайомився до укладення цього Договору та до яких Позичальник приєднується підписавши цей договір. Також п. 2.2. Кредитного договору зазначено, що цей Договір, паспорт кредиту № 4695004 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020р. складають єдиний кредитний договір. Позичальник підписавши цей Договір підтверджує, що свій примірник цього Договору він отримав.
Отже Позивач підтвердив, шо ознайомлений зі змістом Кредитного договору. Паспортом кредиту та Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 04.05.2020, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua, отримав їх примірники та повністю з ними згодний, їх умови є зрозумілими для нього, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні,
Отже, враховуючи вищезазначені норми, законом встановлено обмеження виключно на застосування санкцій та їх стягнення за непогашення кредиту на час дії карантину та на час дії надзвичайного та воєнного стану, але не скасовує ці пункти договору та не скасовує право кредитора вимагати та обов`язку позичальника сплачувати заборгованість за «тілом» кредиту та відсотками та не позбавляє кредитора права вимагати в подальшому, по закінченню дії карантину, надзвичайного та воєнного стану, повернення кредиту, відсотків та в разі виникнення прострочення неустойки за таке прострочення.
Позивачем не надано жодних доказів застосування/вживання Відповідачем заходів щодо звернення стягнення заборгованості та неустойки за невиконання Позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором.
Крім цього слід звернути увагу на те, що надані Позивачем, в якості доказів до позовної заяви, квитанції № 411Т-4ЕЕ1-АТТ8-70СК від 15.02.2022 та № 0С82-206Е-Н8Е0-314Е від 15.01.2022 не є належними доказами у даній справі, в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки не містять призначення платежів та не містять жодної інформації щодо реквізитів або рахунку чи іншого посилання на Кредитний Договір тобто не містять інформації щодо предмета доказування.
Крім того Позивач отримуючи кредитні кошти самостійно обрав кредитну установу та умови надання кредиту, за якими Позивач взяв на себе зобов`язання повернути кредитні кошти, сплатити відсотки та комісії в строки та на умовах визначених кредитним договором, і до моменту повного погашення всіх платежів кредитні зобов`язання вважаються не погашеними.
В зв`язку з цим додана представником Позивача до позовної заяви квитанція не є належним доказом погашення кредитної заборгованості.
А враховуючи, шо в позовній заяві та додатках до неї Позивач не наводить жодного розрахунку платежів та/або погашення заборгованості, вимоги Позивача у даній справі є необгрунтованими та такими, шо не відповідають вимогам 76-81 ЦПК України.
Підставою недійсності, правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 і 6 ст. 203 ЦК України.
Під час укладання та підписання спірних договорів, вимоги законодавства, що стосуються договорів даного типу було додержано та виконано, форма цих правочинів та зміст відповідають положенням ст. 203 ЦК України, з огляду на наступне.
Як було зазначено вище, Кредитний договір та паспорт кредиту було укладено у належній (письмовій) формі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним оскільки Банком реально було надані послуги згідно з Кредитним договором, а отже не було допущено порушень вимог ст. 203 ЦК України, відповідно відсутні підстави для визнання правочинів недійсними.
Таким чином в момент укладення договорів, між Банком та Позивачем було досягнуто домовленості усіх умов Кредитного договору в цілому і зокрема щодо всіх його пунктів, якими передбачено умови його виконання, споживачу було надано інформацію про кредит та його обслуговування. А отже, відповідно до ст. 628 ЦК України, Банк належним чином виконував умови Договору, визначені пунктами Кредитного Договору та Паспорта кредиту, які є обов`язковими для виконання після їх погодження Сторонами шляхом підписання.
Щодо дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».
Позивач вважає що були порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» разом з тим не зазначає в позовній заяві, які саме його права були порушенні та як це заважає йому виконувати свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків згідно умов Кредитного договору та Паспорта кредиту.
Підписавши заяву, Кредитний договір та Паспорт кредиту, Позивач погодився з усіма умовами кредитування та порядком повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за обслуговування кредиту. Отримавши кредит Позивач скористався ним на власний розсуд та на власні потреби а отже розумів та усвідомлював свої дії та їх наслідки, в зв`язку з тим, що станом на сьогодні заборгованість є непогашеною, і як зазначено в доданому розрахунку заборгованості, до її складу Банк не включав неустойку (пеню/штрафи) за порушення умов договору, а також враховуючи відсутність належних, допустимих та достатніх доказів підтверджуючих повне виконання Позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, вимоги Позивача є неправомірними та необгрунтованими.
Позивач, ані в позовній заяві, ані доданими до неї доказами, не довів наявність ознак порушення принципу добросовісності, наявність якого передбачає наявність істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, і, щонайважливіше, якої саме шкоди завдано позивачу тим, що за заявою позивача йому було відкрито поточний рахунок з спеціальним платіжним засобом, оформлено банківську платіжну картку, на яку були зараховані кошти на картрахунок та в подальшому позивач користувався платіжною карткою шляхом зняття коштів з рахунку/картки на власні потреби.
Викладене свідчить, що умови оспорюваних заяв-договорів жодних прав клієнта, який просив про надання йому послуг з банківського обслуговування його картки, не порушують та не обмежують.
Тобто, на момент укладання правочину усі умови Кредитного договору та Паспорта кредиту, Умов кредитування та додатків до них, з якими Позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис, позивач не вважав несправедливими, він свідомо підписав Договори та інші документи з метою в подальшому отримати кредитні кошти для власних потреб а через два роки, не бажаючи повертати використані на власні потреби кошти, Позивач вирішив що, умови вищезазначених Кредитного договору та паспорта кредиту та інших документів порушують та/або обмежують його права як споживача. Тоді як під час споживання послуг банка у нього таких питань не виникало.
До позовної заяви Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу який би засвідчував, що його права споживача порушені, що умови Кредитного договору або інші Документи чи їх окремі пункти є незаконними, або що Банк вимагає від Позивача сплатити штрафи/пеню за невиконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, отже правові підстави для задоволення позовних вимог у даній справі відсутні.
Звертає увагу на безпідставність вимоги позивача про визнання припиненими правовідносин між ОСОБА_1 та АТ «ТАСКОМБАНК», що виникли на підставі Кредитного договору №527469004 від 17 05.2020 у зв`язку з їх виконанням у повному обсязі, оскільки не доцільно вести мову щодо повідомлення боржника про відступлення права вимоги новому кредитору тоді коли мову щодо повідомлення боржника про відступлення права вимоги новому кредитору відповідно до умов Кредитного договору послуги були надані своєчасно та в повному розмірі при цьому саме Позивач порушив умови договору та не виконав своїх зобов`язань щодо повного погашення заборгованості в порядку та на умовах визначених Кредитним договором як цього вимагає ст. 599 ЦК України.
При цьому сума кредиту, розмір відсотків, комісії, порядок їх нарахування та строки оплати, які були погоджені сторонами остаточно під час підписання Кредитного договору та додатків до нього, а саме 12.05.2020, тобто вже під час дії карантинних заходів в Україні, цілковито влаштували позивача на момент отримання кредиту, а нарахування неустойки цілковито залежить виключно від погашення Позивачем заборгованості за кредитом.
Із аналізу наведеного слідує, що особа може звернутися до суду за захистом свого права у разі його порушення або оспорювання/невизнання але у спосіб, що встановлений договором або законом а будь-які заяви/вимоги Позивача, які необгрунтовані нормами закону та доказами є нічим іншим як зловживання наданим йому правом в розуміння ст. 13 ЦК України.
З огляду на викладене вважає, що обраний Позивачем спосіб захисту не відповідає чинному законодавству, в тому числі ст. 16 ЦК України. При цьому Позивачем не доведено наявності порушеного Банком права, яке підлягає захисту в судовому порядку.
У кінцевому результаті ефективний засіб здійснення захисту цивільних справ та інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Таким чином, вважає, що обставини порушеного права Позивача є голослівними та надуманими, а вимога про визнання недійсними оспорюваних Договорів необгрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення даного позову.
З огляду на викладене вважає, що заявлений ОСОБА_1 позов до АТ «ТАКСОМБАНК» є безпідставним та необгрунтованим, а тому підстави для його задоволення судом відсутні.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.11.2023 закрито підготовче провадження по цивільній справі за вказаною позовною заявою та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 99).
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ткаченко Ю.О. не з?явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, на електрону адресу суду надійшла заява адвоката Ткаченко Ю.О., в якій вона зазначає, що позовну заяву підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без її кчасті та без участі ОСОБА_1 за наявними матеріалами справи (а.с. 106).
В судове засідання представник відповідача АТ «ТАСКОМБАНК» не з?явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 29.08.2023 до канцелярії Київського районного суду м. Харкова надійшов відзив представника відповідача АТ «ТАСКОМБАНК» - адвоката Запорожцева В.В., в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у справі №953/4051/23 в повному обсязі (а.с. 71-76).
В судове засідання представник третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не з?явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги непідлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно п. 1.3 Кредитного договору, позичальник зобов?язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту №4695004, який є невід?ємною частиною цього Договору.
Згідно п. 6 копії Паспорту кредиту №46950042 від 12.05.2020, ОСОБА_1 встановлено порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів): (граничний термін) 12.05.2020; 15.06.2020; 15.07.2020; 17.08.2020; 15.09.2020; 15.10.2020; 16.11.2020; 15.12.2020; 15.01.2021; 15.02.2021; 15.03.2021; 15.04.2021; 17.05.2021; 15.06.2021; 15.07.2021; 16.08.2021; 15.09.2021; 15.10.2021; 15.11.2021; 15.12.2021; 17.01.2022; 15.02.2022; 15.03.2022; 15.04.2022; 16.05.2022; 15.06.2022; 15.07.2022; 15.08.2022; 15.09.2022; 17.10.2022; 15.11.2022; 15.12.2022; 16.01.2023; 15.02.2023; 15.03.2023; 18.04.2023; 15.05.2023 (а.с. 18-19).
Згідно п. 7 копії Паспорту кредиту №46950042 від 12.05.2020, наслідки прострочення виконання та/або не виконання зобов?язань за кредитним договором: пеня подвійно облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми прострочення платежу, - за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів; штраф у разі прострочення позичальником зобов?язань за кредитним договором, позичальник за кожний календарний місяць, протягом якого було допущене таке прострочення, сплачує штраф.
Згідно копії договору факторингу №171221 від 17.12.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» уклали цей договір, згідно якого в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, АТ «Таскомбанк» зобов?язується передати (сплатити) ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» суму фінансування, а ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» зобов?язується відступити АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Перелік Позичальників, підстави виникнення права вимоги до Позичальників, сума Боргу на Дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в Реєстрі прав вимог, який формується згідно Додатку №1 та є невід?ємною частиною цього Договору та підписується одночасно з ним (а.с. 21-26).
10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VІІІ.
У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За правилами ст. ст. 526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В силу положень ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2» (зі змінами) на території України з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19.12.2020 до 30.04.2023 установлений карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 N 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 N 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 N 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
У той же час, у відповідності до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб введено воєнний стан, який, Указами Президента України, продовжувався по теперішній час.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнено пунктами 18 і 19.
Відповідно до п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України,у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що законодавець звільнив позичальника за кредитним договором від відповідальності визначеної статтею 625 цього Кодексу, тобто від зобов`язання сплачувати кредитору суму боргу за кредитним договором з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені).
Позичальник за кредитним договором не звільнявся від сплати відсотків за користування кредитом в період дії карантину та воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Із наданого відповідачем розрахунку заборгованості (а.с. 77) не вбачається даних про нарахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Таким чином, позивач не надав суду ніяких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що їй були нараховані пеня, три проценти річних чи інші платежі в порядку ст. 625 ЦК України, які підлягають перерахунку.
Суд зауважує, що в разі не згоди з умовами кредитного договору позивач мав можливість скористатись своїм правом, визначеним ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого, споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.
Позивач, у свою чергу, не відмовлявся від виконання умов кредитного договору.
Крім того, згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07.12.2000 №2121-III «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів.
У статті 1077 ЦК України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Таким чином, у ЦК України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.
З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.
Разом з тим із частини першої статті 1077 ЦК України, статті 350 ГК України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.
У статті 350 ГК України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III), норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.
У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.
Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.
Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. ЦК України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги) (стаття 1078 ЦК України).
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону №2664-III факторинг є фінансовою послугою.
Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.
При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.
Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).
Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.
Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.
Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За загальним правилом, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, право вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 , перейшло до АТ Таксомбанк на підставі договору факторингу, зі змісту якого вбачається, що у ньому встановлено всі істотні умови для таких видів договорів, відповідно до вимог чинного законодавства.
Підписуючи оспорюваний договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договорів на зазначених у них умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки.
Належних та допустимих доказів того, що ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та/або АТ «Таксомбанк» в момент підписання договору факторингу не було додержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять, та стороною позивача не доведено.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, а відтак про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі відмови в позові - на позивача.
Частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору та в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судовий збір компенсується за рахунок держави.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 264-265, 274-279 ЦПК України, ст. 1625 ЦК України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

Представник позивача: адвокат Ткаченко Юлія Олегівна (адреса: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 6/5).

Відповідач: Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (, адреса: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 30).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (, адреса: 01033, м. Київ, вул. сім`ї Прахових, буд. 50-б).

Суддя Муратова С.О.