Єдиний унікальний номер судової справи: 482/2439/23
Номер провадження: 22-ц/812/1252/24 Суддя-доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В.,

за участю: позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 їх представника - адвоката Бабенко О.А., відповідачки - ОСОБА_3 її представника - адвоката Щербакової А.О., представника третьої особи - Чернявської Л.С. , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану в їх інтересах адвокатом Бабенко Оленою Анатоліївною

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06 червня 2024 року, ухваленого під головуванням судді - Сергієнка С.А. в приміщені того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи - О ргану опіки та піклування Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення опіки над малолітньою дитиною,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення опіки над малолітньою дитиною.

Позов обґрунтовували тим, що з 26 вересня 2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06 листопада 2015 року розірвано. Від подружнього життя народилася донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Починаючи з самого народження дитина ОСОБА_8 проживала переважно зі своїм батьком за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки мати дитини (відповідачка) на початку 2015 року фактично змінила своє місце проживання, залишивши дитину ОСОБА_8 на батька, переїхала до м. Миколаєва, влаштувалася там на роботу.

З січня 2015 року, коли відповідачка покинула дитину разом з батьком, вона не виконувала материнських обов`язків: не цікавилася життям та потребами дитини, не приймала активної участі у її вихованні, не надавала жодних коштів для утримання дитини, з`являлася лише декілька разів для побачення з донькою на одну-дві години, не зважаючи на те, що жодних перешкод у спілкуванні з донькою зі сторони батька дитини не було.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 грудня 2016 року задоволено вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання доньки ОСОБА_5 з матір`ю. У задоволенні зустрічних позовних вимогах ОСОБА_5 відмовлено.

Однак, не дивлячись на існування вказаного рішення дитина до вересня 2017 року продовжувала проживати разом з батьком, відвідувала Новоодеський ДНЗ №1, батько приймав активну участь у навчально-виховному процесі, регулярно відвідував батьківські збори, систематично та своєчасно оплачував харчування дитини. Бабуся, ОСОБА_10 постійно дбала про естетичний вигляд онучки, дитина завжди приходила до дитячого садка охайна, чисто одягнена, гарно зачесана. Тато і бабуся були основними вихователями дитини. Мама в дитячому садку з`являлася дуже рідко, в навчальному процесі та у вихованні доньки участі не приймала.

У вересні 2017 року відповідачка забрала ОСОБА_8 до м. Миколаєва, де дитина пішла до першого класу, проте всі вихідні дні, канікули та час, коли мати була у відрядженнях дитина проживала разом з батьком, своєю бабусею та дідусем у м. Нова Одеса. Фактично дитина проживала разом з матір`ю до запровадження по всій території України карантину встановленого з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, тобто до березня 2020 року. З того періоду часу і по теперішній час ОСОБА_8 фактично проживає у м. Нова Одеса, навчається з 5-го класу у Новоодеському ліцеї №2 Новоодеської міської ради Миколаївської області.

Крім цього, 23 листопада 2017 року Новоодеським районним судом Миколаївської винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки всіх видів доходів.

На підставі судового наказу № 482/1967/17 Новоодеським відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3. Навіть не дивлячись на ту обставину, що коли дитина вже фактично проживала в сім`ї з батьком, бабусею та дідусем (з березня 2020 року) - батько продовжував сплачувати відповідачці аліменти на утримання дитини. І лише 13 лютого 2023 року відповідачка звернулася до відділу ДВС із заявою про повернення виконавчого документу без виконання, про що 14 лютого 2023 року державним виконавцем Новоодеського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Молчановою А.С. винесено відповідну постанову.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 по всій території України було введено воєнний стан, в результаті чого батько дитини ОСОБА_7 був призваний 25 лютого 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 та 12 травня 2022 року переведений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

У результаті збройної агресії ворога проти нашої держави дідусь ОСОБА_12 з метою збереження життя та здоров`я дитини ОСОБА_7 змушений був вивезти дитину на Захід нашої країни, а саме до АДРЕСА_2 .

30 серпня 2022 року матір`ю дитини (відповідачкою) була надана заява посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., реєстровий № 1061 про надання згоди на тимчасову поїздку по території та за межі України до Чеської Республіки та інших країн-учасниць Шенгенської угоди, країн Євросоюзу малолітньої дочки ОСОБА_11 у супроводі ОСОБА_1 (бабусі) та ОСОБА_2 (дідуся). В результаті чого ОСОБА_8 разом з бабусею та дідусем тимчасово проживали в Чеській Республіці.

Після повернення до України, ОСОБА_8 продовжила проживати разом з бабусею та дідусем. Весь цей період часу мати не цікавилася життям дитини, не приймала жодної участі у її вихованні та розвитку, та не надавала жодної грошової допомоги на утримання дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року батько дитини ОСОБА_5 , захищаючи Батьківщину трагічно загинув на лінії фронту від отриманих поранень та лише після смерті батька дитини об`явилася відповідачка, коли постало питання про отримання компенсації - одноразової грошової допомоги.

Дитина дуже боляче сприйняла втрату тата та отримала психологічну травму, оскільки він був для дитини найближчою людиною.

Проте, замість того, щоб морально підтримати свою дитину, відповідачка здійснювала на ОСОБА_7 психологічний тиск в телефонних дзвінках, в смс переписках та при особистому спілкуванні, оскільки приїздила до дитини всього декілька разів, постійно нагадуючи дитині, що її батька вже немає і тепер ОСОБА_8 в примусовому порядку переїде проживати до неї та має робити все виключно так, як сказала мати, до думки дитини відповідачка взагалі не прислухалася та не враховувала її інтереси і побажання.

21 серпня 2023 року позивачі звернулися до КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської області із запитом про необхідність проведення психологічного діагностування психоемоційного стану їх та їх онуки ОСОБА_7, визначення їх батьківського потенціалу та ставлення дитини до матері ОСОБА_3 .

За результатами діагностування, ОСОБА_13 проявляє свідоме бажання проживати разом з бабусею ОСОБА_1 і дідусем ОСОБА_2 , де їй комфортно, затишно, спокійно, безпечно та про неї піклуються. Емоційний зв`язок з матір`ю ОСОБА_3 у ОСОБА_11 деформований, матір викликає у дівчинки негативні емоції, ОСОБА_8 побоюється, що матір забере її від бабусі та дідуся, з якими дівчинка має міцний позитивний емоційний зв`язок. Примус до проживання ОСОБА_8 з матір`ю ОСОБА_3 може викликати ретравматизацію у дівчинки.

Згідно Акту обстеження умов проживання складеного начальником ССД та головним спеціалістом ССД, керівником КУ ЦНСП та інспектором з ювенальної превенції, житловий будинок по АДРЕСА_3 газифікований, електрифікований, з усіма зручностями. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. У кімнатах чисто та охайно. Є запас продуктів харчування, є сучасні меблі та побутова техніка. Для дівчинки є окрема кімната, добре облаштована. Одяг по сезону, в наявності мобільна техніка, канцелярія. Стосунки, традиції сім`ї доброзичливі.

Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї з`ясовано, що СЖН - наявні. Основними ознаками та чинниками, що спричиняють СЖО, є онука з 4 років проживала разом з татом. ІНФОРМАЦІЯ_7 року внаслідок поранення на війні батько загинув. За час перебування дитини в сім`ї батька, мати ОСОБА_14 , зі слів доньки, іноді телефонувала, проте фінансової участі не приймала. У дитини наявні ознаки психологічної травми. Мати/особа, що її замінює та дитина усвідомлюють наявність проблеми та готові до співпраці з надавачами послуг. Випадок класифіковано як середньої тяжкості.

ОСОБА_1 є здоровою особою, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася. Джерелом доходу є заробітки за кордоном. Має здатність і можливість опікуватися онукою ОСОБА_8 .

ОСОБА_2 має інвалідність III групи, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. Отримує пенсію по інвалідності, а також є фізичною особою-підприємцем 3 групи, займається покрівельними, штукатурними, малярними роботами та склінням, від своєї діяльності отримує дохід, до 18 вересня 2023 року займався цими ж видами діяльності однак без оформлення ФОП. Має здатність і можливість опікуватися онукою ОСОБА_8 .

Відповідачка ОСОБА_3 , є працездатною особою, перебуває на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_8 на посаді відповідального виконавця командування Центру, отримує заробітну плату і має можливість фінансово забезпечувати дитину, однак цього не робить. Дитина перебуває на повному утриманні та забезпеченні бабусі та дідуся.

Посилаючись на вищевикладене позивачі просили суд, відібрати малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_3 , без позбавлення батьківських прав, встановити над малолітньою дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 опіку та призначити її опікунами бабусю ОСОБА_1 та дідуся ОСОБА_2 , стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі по 1/4 частці заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути судові витрати.

14 лютого 2024 року відповідачкою на адресу суду було подано відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову.

Вказувала на те, що 26 вересня 2009 року було укладено шлюб між нею та ОСОБА_5 від якого ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилась донька - ОСОБА_13 . Вона разом з чоловіком та дитиною проживали за адресою АДРЕСА_4 .

У березні 2015 року у зв`язку з тим що ОСОБА_5 систематично зловживав спиртними напоями та відсутність вдома іноді вночі, постійні сварки з його ініціативи, свідком яких нерідко ставала спільна дитина, нею було прийнято рішення забрати дитину та особисті речі і переїхати до свого батька за адресою АДРЕСА_5 . Донька продовжувала відвідувати ДНЗ №1 «Світлячок» в м Нова Одеса , в цей період часу вона навчалась в Одеській юридичній академії на заочній формі навчання та відвідувала навчальний заклад на час сесії. Донька в даний період залишалась зі своїм батьком.

У вересні 2015 року влаштувалась на роботу в ПАТ КБ ПриватБанк м. Миколаїв для фінансового забезпечення доньки та себе. У листопаді 2015 року після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 вона знайшла для доньки дитячий садок ДНЗ АДРЕСА_7 та наймала квартиру для проживання. Коли батько дитини та його сім`я дізналися про те що вона мала намір перевести дитину до дитячого садочку в м. Миколаєві вони були проти, але обговоривши це питання домовились, що донька буде проживати з мамою відвідуючи дитячий садок в м. Миколаєві, а вихідні та свята буде проводити з батьком.

Так тривало близько місяця, після чергових вихідних коли батько повинен був повернути дитину, не повернувши її відповідачці, знову був негативно налаштований та почав створювати перепони у зустрічі з дитиною шляхом повної відмови та передачі дитини на проживання з матір`ю та всіляко налаштовувати проти матері.

З даного приводу була вимушена звернутися до Національної поліції у м Нова Одеса, а у грудні 2015 року звернулася до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання малолітньої дитини, який рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року було задоволено та ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 грудня 2016 року дане рішення залишено без змін.

Однак, не дивлячись на існування вказаного рішення матір`ю та батьком дитини було вирішено не переривати навчальний процес доньки в ДНЗ №1 де вона і закінчила навчання в травні 2017 року.

З 1 по 4 класи (2017-2021 роки) донька ОСОБА_8 проживала з матір`ю та відвідувала навчальні заклади ЗОШ №3, а потім ЗОШ № НОМЕР_2 , а також музичну школу №1 ім. Римського. Відповідач завжди приймала активну участь у вихованні та навчальному процесі ОСОБА_7, регулярно відвідувала виступи та концерти доньки, а також батьківські збори та своєчасно вносила оплату за навчання та харчування. Постійно дбала про стан здоров`я та естетичний вигляд доньки.

У 2018 році підписала контракт з ЗСУ та проходила службу в місті Миколаєві. Згодом перевела дитину до іншого навчального закладу ЗОШ №39 (ближче до місця служби, місця проживання). З 05 жовтня 2019 року по 15 листопада 2019 року проходила навчання у навчальному центрі ЗСУ в цей період часу ОСОБА_8 проживала разом з батьком та продовжувала навчання в школі в м. Миколаєві.

Під час карантину в 2020 році спричиненого Covid19 та у зв`язку з переведення на дистанційне навчання батько ОСОБА_8 запропонував на певний період часу забрати її до м. Нова Одеса там де він проживав разом з батьками на що відповідач дала згоду. Але не зважаючи на те що ОСОБА_8 перебувала в м. Нова Одеса вони проводили разом вихідні та канікули в місті Миколаєві відвідуючи зоопарки, басейни, а також відвідували бабусю (матір відповідача) у Вінницькій області.

У травні 2021 року військову частину було передислоковано до міста Бердянськ Запорізької області в цей час ОСОБА_8 закінчила 4 клас та почались літні канікули. У зв`язку з тим що відповідачка була передислокована в новий гарнізон донька проживала з батьком.

Під час відпустки травень - червень 2021 року вона разом з донькою та на той час цивільним чоловіком відповідача проводили разом відпустку в місті Одеса, Київ, Чернігів та у Вінницькій області.

У червні 2021 року була переведена на нове місце служби до м. Одеса, після чого ОСОБА_8 попросила її щоб вона дозволила їй пожити з батьком та перевестися до Новоодеської ЗОШ №2 в місті Нова Одеса. Враховуючи побажання дитини, та те що вона має бажання пожити разом з татом та усною домовленістю з батьком ОСОБА_8 вони дійшли згоди що донька буде проживати разом з ним та навчатися в м Нова Одеса, а вихідні і канікули буде проводити зі матір`ю в м. Одеса.

У зв`язку зі збройною агресією РФ проти України 24 лютого 2022 року указом Президента України №64/2022 по всій території України було введено воєнний стан в результаті чого вона була переведена на казармене положення для охорони та оборони в Одеському гарнізоні та не було підстав для звільнення з військової служби для того щоб забрати дитину з Нової Одеси та перевезти її в більш безпечне місце.

Крім цього її цивільний чоловік знаходився в цей час в зоні проведення ООС в Донецькій області, а мама (бабуся ОСОБА_8 ) знаходилась в Угорщині.

24 лютого 2022 року відповідач у телефонній розмові з татом ОСОБА_7 домовилась що у зв`язку з погіршенням ситуації в Миколаївській області та загрозі життю та здоров`ю ОСОБА_8 його батько (дід ОСОБА_8 ) при негайній необхідності вивезе її в Закарпатську область.

У березні 2022 року дід з ОСОБА_8 виїхали до Закарпатської області та проживали там в тітки ОСОБА_8 . Відповідач постійно була на телефонному зв`язку з донькою спілкувалися щодня, також підтримувала зв`язок з батьком дитини. Не зважаючи на те що не було можливості взяти відпустку та приїхати до дитини вона підтримувала з нею зв`язок та надсилала їй посилки з одягом, засобами гігієни, наборами для творчості та смаколиками, щоб підтримувати її настрій та моральний стан.

Маючи більш менш гарні відносини з сім`єю батька ОСОБА_8 в серпні 2022 року надала дозвіл бабусі ( ОСОБА_15 ) для виїзду за кордон з донькою ОСОБА_8 для відпочинку та відвідування родичів у Чеській республіці. Із стабілізацією ситуації в Одеській та Миколаївській областях ОСОБА_8 повернулася до м. Нової Одеси і проживала там з бабою та дідом так як батько був мобілізований, а відповідач проходила службу за контрактом в м Одеса.

Не зважаючи на відсутність відпусток вона відпросилась для того щоб приїхати та відвідати доньку та особисто привітати з днем народження ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

ІНФОРМАЦІЯ_6 загинув батько ОСОБА_8 , дізнавшись про це того ж дня взяла відпустку по сімейним обставинам та поїхала до доньки для підтримки її морального та фізичного стану в такій складній ситуації тому як знала який зв`язок був в них з батьком.

У день поховання ОСОБА_5 в його батьків постало питання щодо виплат одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблих військовослужбовців так як на ОСОБА_8 по закону можуть отримати виплати тільки законний представник. Після чого на її адресу почались погрози що «не віддасиш гроші дитину не побачиш». Розуміючи що зараз в неї дуже тяжкий період відповідач не хотіла та не тиснула на неї щоб вона переїжджала в м Одесу на постійне місце проживання так як її батько загинув і тепер в неї залишилась тільки мати, хоча пропонувала ОСОБА_8 поїхати зі в м Одеса для підтримки її морального стану та відволікання від даної ситуації, провести час разом.

ОСОБА_8 дуже сильно просила відпустити її разом зі своєю тіткою до Закарпаття на деякий час, а потім пообіцяла приїхати в м Одесу.

Після повернення із Закарпаття, не дивлячись на раніше досягнуті домовленості ОСОБА_8 попросила побути ще в бабусі і дідуся в м. Нова Одеса.

Однак, після смерті батька ОСОБА_8 стосунки з його батьками значно погіршились та згодом з`ясувалось що в липні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до служби у справах дітей Новоодеського району для взяття опіки над її малолітньою донькою.

Після телефонного дзвінка начальника служби у справах дітей через тиждень вона разом зі своїм чоловіком приїхали в м. Нова Одеса, для з`ясування всіх обставин та у ході спілкування із представником органу опіки та піклування їй було рекомендовано знайти спільну мову з позивачами щодо мирного врегулювання цієї ситуації, щоби мінімізувати стрес для всіх сторін спору, проте до мирної згоди не було досягнуто.

Вона неодноразово пропонувала ОСОБА_7 переїхати в м. Одеса, але донька виявляла бажання проживати в м. Нова Одеса обґрунтовуючи тим що цей дім нагадує їй батька, неодноразово пропонувала відвідати м. Миколаїв та (або) м. Одеса для спільного відпочинку та підготовки до навчального року: закупки канцелярії, одягу та інших необхідних речей. Не зважаючи на те що ОСОБА_8 відмовляла матері в поїздці з нею або до неї в гості, відповідачка з чоловіком приїздила двічі на місяць до неї з м. Одеси та завжди привозила їй необхідні речі (засоби гігієни, канцелярія та одяг).

Нею було оформлено банківську карту, яка була передана дитині для забезпечення її особистих потреб, проте вказана карта була повернута донькою за наполягання бабусі.

Вказує, що вона від свого обов`язку утримувати дитину не ухиляється, допомагає дитині у грошовій і в натуральній формі, але позивачі налаштовують дитину проти неї. ОСОБА_8 (як вже було сказано вище) повертала їй назад деякі речі і грошову картку ПриватБанк.

Посилаючись на вищевикладене та норми законів які регулюють відібрання дитини, встановлення опіки та стягнення аліментів, відповідач вказувала, що законні підстави для відібрання у неї її дитини - відсутні. Дитина не позбавлена батьківського піклування, а тому законні підстави для надання опіки позивачам - відсутні. Тим паче, що на даний час її донька ОСОБА_8 і так тимчасово проживає разом з позивачами на що вона надала свій усний дозвіл. Такий дозвіл відповідач надала тому що, після загибелі батька, ОСОБА_8 сама про це попросила, бо хотіла підтримати бабу з дідом після тяжкої втрати.

Представником позивачів подано відповідь на відзив, у якому вона заперечувала обставини участі відповідача в утриманні дитини та вказувала на те, що напружені відносини із донькою є наслідком поведінки відповідача.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відібрання дітей від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання, а також можливе в інших випадках, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання. Жодна із цих підстав, у ході судового розгляду не знайшла належного підтвердження належними та допустимими доказами.

У ході судового розгляду було встановлено, що відповідачка має складні взаємини із своєю донькою ОСОБА_16 , емоційний зв`язок з матір`ю у дитини деформований, а із дідусем та бабусею дівчинка має міцний позитивний емоційний зв`язок. ОСОБА_8 переживає складний етап свого життя, що пов`язаний із втратою батька з яким у неї був міцний емоційний зв`язок. Психологи не рекомендують у цей час змінювати місце проживання ОСОБА_8 , силувати її до проживання із матір`ю, з цим погоджувалася і представник органу опіки та піклування. Разом з тим психологи рекомендують здорове спілкування дитини та матері та вжиття заходів, що сприятимуть подоланню кризи стосунків, що виникла між ними. Суд погодився з думкою представника органу опіки піклування, що у той час коли відносини матері і доньки зазнали негативного впливу, задоволення позову про відібрання дитини і встановлення над нею опіки дідуся і бабусі, може завдати остаточного руйнівного впливу стосункам матері і дитини та шкоди інтересам дитини. Крім того, та обставина, що малолітня ОСОБА_13 вже тривалий час проживає з позивачами не перешкоджає можливості активної участі матері у житті своєї доньки, її утриманні, а також свідчить про те що відібрання дитини у матері не матиме практичного сенсу, оскільки вона і так вже тривалий час не проживає з нею. Враховано, що ОСОБА_8 висловила думку за якою хоче продовжувати жити з позивачами, а відповідач хоча і хоче щоб донька жила з нею, але йде на поступки враховуючи думку своєї доньки і не заявляє принципової позиції проти проживання доньки з відповідачами.

Суд констатував, що трискладовий тест на пропорційність такого втручання у сімейне життя як відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, у обставинах що склалися - не пройдено, а відтак у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

На думку суду «статус кво» що склався, за яким відповідачка не обмежена у батьківських правах, але дитина проживає з дідусем і бабусею, є єдиним розумним виходом без втручання у сімейне життя сторін і дитини і без завдання шкоди інтересам ОСОБА_8 .

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо встановлення опіки на дитиною, суд першої інстанції виходив з того, що призначення опікуна не можливе без подання уповноваженого органу опіки та піклування, тобто вирішення цього питання відноситься до дискреційний повноважень органу опіки та піклування. Зважаючи на позицію органу опіки та піклування щодо предмету спору (з якою погоджується суд), що і є підставою відсутності вмотивованого подання органу опіки та піклування про встановлення опіки і призначення відповідачів опікунами над малолітньою ОСОБА_16 , а також на висновки суду щодо обґрунтованості позовної вимоги про відібрання дитини у відповідача без позбавлення батьківських прав.

З огляду на висновки суду щодо двох попередніх позовних вимог, відповідачі не входять до кола осіб які уповноважені на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на неповнолітню ОСОБА_17 , а відтак у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити, така позовна вимога могла бути задоволена лише за умови призначення позивачів опікунами дитини.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Бабенко О.А. в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що мати дбає про дитину та хвилюється за її моральний та психологічний стан. Зазначає, що відібрання дитини від матері відповідатиме найкращим інтересам дитини. Судом першої інстанції було спотворено як показання свідків так і пояснення самої дитини.

До того ж суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що даний позов виник з питання отримання грошової компенсації після загибелі батька дитини. Позивачі як батьки свого загиблого сина відповідно до чинного законодавства мають право на отримання своїх часток зазначеної компенсації, що стосується грошової виплати, яка належить дитині, позивачі виходять з тієї позиції, щоб ці кошти дісталися саме дитині, а не мати розпоряджалася вказаними коштами за дитину.

Позивачі фактично позбавлені можливості здійснювати будь-які дії в інтересах дитини, наприклад отримати закордонний паспорт, оскільки строк дії попереднього вже закінчився, а вони мають можливість вивезти дитину на відпочинок за кордон, а відповідачка не зацікавлена у вирішенні даного питання, спочатку обіцяла надати відповідну довіреність, а потім сказала категоричне ні. До того ж відповідачка до сьогоднішнього дня не оформила дитині пенсії по втраті годувальника, на яку вона має повне право і суд своїм рішенням фактично не вирішив питання з яким позивачі звернулися до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що з 26 вересня 2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06 листопада 2015 року розірвано (т. 1 а.с.32).

Від подружнього життя ОСОБА_5 та ОСОБА_18 народилася донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 23).

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виник спір щодо місця проживання дитини.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 грудня 2016 року місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено з матір`ю ОСОБА_6 (т.1 а.с.34-38).

За домовленістю батьків дитини, після набрання вищевказаним рішенням законної сили ОСОБА_8 продовжувала проживати разом з батьком ОСОБА_5 , дідусем і бабусею у м. Нова Одеса до вересня 2017 року (т. 1 а.с.56).

З вересня 2017 року малолітня ОСОБА_8 проживала разом з мамою у м. Миколаєві, де навчалася в ЗОШ №3, ЗОШ № НОМЕР_2 та музичній школі №1 ім. Римського (т. 1 а.с.141-143).

У зв`язку із службовою необхідністю яка виникла у ОСОБА_6 (навчання у навчальному центрі ЗСУ з 05 листопада 2019 року по 15 листопада 2019 року), після початку карантину спричиненого COVID 19 у зв`язку із переведенням шкіл на дистанційне навчання, та у зв`язку із передислокацією підрозділу у якому служить відповідачка до м. Бердянськ Запорізької області у травні 2021 року, за домовленістю батьків ОСОБА_8 проживала разом із татом та його батьками в м. Нова Одеса.

У подальшому у зв`язку із переведенням відповідачки до іншого підрозділу у м. Одеса, за бажанням доньки ОСОБА_8 і за домовленістю між її батьками, ОСОБА_8 проживала разом з татом і навчалася у Новоодеській ЗОШ №2 та Новоодеській дитячій музичній школі (т.1 а.с.51-54).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 по всій території України було введено воєнний стан, в результаті чого батько дитини ОСОБА_7 був призваний 25 лютого 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 та 12 травня 2022 року переведений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (т. 1 а.с.48).

За домовленістю між батьками малолітньої дитини ОСОБА_8 та з метою збереження життя та здоров`я дитини її дідусь ОСОБА_2 вивіз онуку до Закарпатської області.

У подальшому ОСОБА_8 разом з бабусею та дідусем тимчасово проживали в Чеській Республіці за нотаріально посвідченої згодою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., реєстровий № 1061 її матері - ОСОБА_6 .

Після повернення до України, ОСОБА_8 продовжила проживати разом з бабусею та дідусем в АДРЕСА_1 де проживає і по теперішній час.

ІНФОРМАЦІЯ_6 батько дитини - ОСОБА_5 загинув в зоні проведення бойових дій (т. 1 а.с.49-50).

Мати дитини - ОСОБА_6 на теперішній час перебуває на військовій службі в Центрі військо-музичного мистецтва Військо-Морських Сил Збройних Сил України на посаді відповідального виконавця командування Центру та час проходження зарекомендували себе як дисциплінований військовослужбовець (т. 1 а.с.57-58, 117).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивачі посилаються на те, що мати дитини не цікавиться життям та потребами дитини, не приймає активної участі у її вихованні, не надає жодних коштів для утримання дитини та не спілкується, незважаючи на відсутність жодних перешкод, а з`явилася лише після смерті батька дитини, коли постало питання про отримання компенсації - одноразової грошової допомоги. Не дивлячись на те, що дитина дуже боляче сприйняла втрату тата та отримала психологічну травму, відповідачка здійснює на доньку психологічний тиск як в телефонних дзвінках так і при особистому спілкуванні, нагадуючи що батька вже немає і в примусовому порядку перевезе її проживати до неї, при цьому не прислуховуючись та не враховуючи її інтереси та бажання.

Під час апеляційного розгляду відповідачка ОСОБА_3 пояснила, що в усній формі зверталася за допомогою до органу опіки та піклування з приводу налагодження спілкування з донькою, та вказувала на те, що на теперішній час нею подані усі необхідні документи для призначення дитині щомісячної державної грошової допомоги.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Положення вказаної Конвенції узгоджуються з нормами законів України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

У частині першій статті 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва; залишення дитини у небезпечних для її життя, здоров`я і морального виховання умовах.

Відібрання дитини - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до протиправної чи розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику для життя, здоров`я або для морального виховання. Ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини варто оцінювати з урахуванням її фізичного та психічного розвитку.

Європейський суд з прав людини зазначав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Доцільно з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, а також визначити, чи виправдовуються такі заходи станом фізичного або психічного здоров`я дитини. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Оцінка пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Як вбачається, з довідки від 21 серпня №45 від 21 серпня 2023 року виданої Дніпропетровським центром соціально-психологічної допомоги Дніпропетровської обласної ради, за результатами діагностування ОСОБА_19 зазнала психотравмуючого впливу у наслідок загибелі її батька. Дитина проявляє свідоме бажання проживати разом з бабусею та дідусем, емоційний зв`язок з матір`ю ОСОБА_3 у дитини деформований, матір викликає у дитини негативні емоції, ОСОБА_8 побоюється що матір забере її від бабусі та дідуся, з якими вона має міцний позитивний емоційний зв`язок. Примус до проживання з матір`ю ОСОБА_3 може викликати ретравматизацію у дівчинки. Рекомендовано: ОСОБА_20 постійно перебувати в режимі емоційної стабільності, в безпечному середовищі, яке для неї на даний час знаходиться там де вона проживає з бабусею та дідусем; спілкування з матір`ю не повинно набувати риси психотравмуючих подій. Виховний процес повинен сприяти емоційному, когнітивному, особистому розвитку дитини та допомагати набувати корисні навички для подолання труднощів у подальшому дорослому житті; оскільки, на даний час, між матір`ю та дитиною існують деформовані стосунки, примус до сумісного проживання матері ОСОБА_3 та дитини ОСОБА_11 без згоди дівчинки може принести негативні наслідки для психологічного здоров`я дитини; для більш об`єктивної оцінки ситуації матері ОСОБА_3 рекомендовано пройти психологічне діагностування її стилю поведінки та психоемоційного стану (т. 1 а.с. 44-47).

Для врегулювання спору щодо відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення опіки на малолітньою дитиною ОСОБА_16 службою у справах дітей Новоодеської міської ради неодноразова вживались заходи та проводились бесіди зі сторонами, але кожна із сторін залишається при своїй думці та не йдуть на мирову угоду. Конфліктна ситуація між родиною ОСОБА_21 та ОСОБА_6 загострилась після смерті ОСОБА_22 . Членами комісії були надані рекомендації, щодо вирішення конфлікту та всіх інших питань мирним шляхом. Надані сторонами документи, як докази свідчать про те, що обидві сторони характеризуються позитивно, мають однакові соціальні, житлові та матеріально-побутові необхідні як для життя, здоров`я так і для розвитку їх дитини та не мають шкідливих звичок, мають самостійні заробіток.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоодеської міської ради Миколаївської області, затверджений рішенням №144 від 13 березня 2024 року, виходячи з найкращих інтересів дитини, позовна заява є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню (т. 1 а.с. 169-172).

Допитавши свідків - ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , з`ясувавши думку малолітньої ОСОБА_8 , судом не встановлено підстав, які передбачають відібрання доньки - ОСОБА_11 від матері ОСОБА_27 . Належними та допустимими доказами не доведено достатню наявність ризику для життя, здоров`я або для морального виховання дитини та те, що не відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав створює загрозу її життю та здоров`ю або негативно впливатиме на її розвиток та буде суперечити її інтересам, а відтак відмовив у задоволенні цих вимог.

Що стосується висновку суду про відмову у задоволенні вимог про встановлення опіки та стягнення аліментів, то колегія погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

За положеннями статті 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини (ст. 244 СК України).

Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (ч.3 ст. 60 СК України).

Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом (ч.2 ст. 59, ст. 242 ЦК України)

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Оскільки вказані вимоги є похідними від вимог про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав в задоволенні яких відмовлено, суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_16 та призначення опікунів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також стягнення аліментів.

Отже, розглядаючи спір, що виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Європейський як суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження належного виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків не можуть бути взяті до уваги, виходячи з предмету позову - відібрання дитини коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Інші доводи в апеляційній скарзі зводяться до підстав позову та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану в їх інтересах адвокатом Бабенко Оленою Анатоліївною - залишити без задоволення.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 19 серпня 2024 року.