Справа № 931/394/24
Провадження № 2/931/177/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 липня 2024 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Безп`ятко О.І.,

з участю секретаря судового засідання Левчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит,

в с т а н о в и в:

31 травня 2024 року через систему «Електронний суд» від позивача до суду надійшла позовна заява до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 04 вересня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 29494. На умовах, передбачених договором, кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 8572,00 грн у наступному порядку: у розмірі 6 000,40 грн. на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті, що відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», у розмірі 2571,60 грн. на поточний рахунок № НОМЕР_2 ТОВ «Страхова Компанія «Проксіма» з метою оплати позичальником страхових платежів (страхових сум), встановлених договором добровільного страхування PR-№107682 від 04.09.2019 року. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами з кінцевим терміном погашення не пізніше 13.05.2020 року, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 210,00% річних, тип проецнтної ставки фіксована (п. 3.1.2). Загальна сума всіх платежів з урахуванням процентів (загальні витрати за споживчим кредитом) становить 16551,72 грн. (п. 3.3.). Загальна вартість кредиту (в грошовому виразі) становить 16551,72 грн. (п. 3.3.). Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав та надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. 15 червня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали договір відступлення прав вимоги № 20200615/2. Згідно умов даного договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс», включно і до ОСОБА_1 , порядковий номер згідно реєстру боржників 63. В порушення вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не виконала свої зобов`язання, останній платіж здійснено 26 березня 2021 року на суму 3320 грн. Станом на 30 травня 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 16280,93 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 7833,93 грн; заборгованість за відсотками 6317,79 грн; заборгованість за пенею 2270,00 грн (нарахована первісним кредитором до моменту відступлення права вимоги); 3% річних, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України 756,48 грн (період нарахування: 14.05.2020 23.02.2022); інфляційне збільшення 2 422,73 грн. (період нарахування: 14.05.2020 23.02.2022); сума платежу здійсненого 26 березня 2021 року відповідачем 3320 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором про споживчий кредит № 29494 від 04 вересня 2019 року в розмірі 16280,93 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7000 грн.

Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 04 червня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 01 липня 2024 року.

Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 01 липня 2024 року розгляд справи відкладено на 24 липня 2024 року у зв`язку з першою неявкою відповідача у судове засідання.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 52 на звороті). 01 липня 2024 року від представника позивача надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності на підставі доказів наявних у матеріалах справи (а.с. 48). Крім того, 24 липня 2024 року від нього надійшла заява, у якій просить ухвалити заочне рішення про задоволення позовних вимог (а.с. 54).

Відповідач у судове засідання не з`явилася також, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, яка направлена на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача (а.с. 53). Про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від неї не надійшло.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Судом встановлено, що 04 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 29494 (а.с. 28-30). Договір підписаний відповідачем власноруч, зазначено її персональні дані та поточний рахунок/картку позичальника.

Згідно умов даного договору, кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 8572,00 грн на споживчі потреби, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти кредитодавцю, відповідно до умов, зазначених у договорі (п.2.1). Сума кредиту надається позичальнику шляхом перерахування з поточного рахунку кредитодавця у розмірі 6000,40 грн на поточний рахунок/картку позичальника № НОМЕР_1 , у розмірі 2571,60 грн на поточний рахунок № НОМЕР_2 ТДВ «Страхова компанія «Проксіма» з метою оплати позичальником страхових платежів (страхових сум) встановлених договором добровільного страхування № PR-107682 від 04 вересня 2019 року (п. 2.1.1).

Згідно п. 2.1.3 Договору кредит повертається, а проценти сплачуються позичальником шляхом періодичних виплат 1 раз на 2 календарні тижні ( 1 раз на 14 календарних днів) у національній валюті.

У розділі V Договору зазначено відповідальність за порушення умов договору. Зокрема, п. 5.1 п. 5.2 передбачено, що якщо позичальник не сплатив/не повністю сплатив періодичний платіж в день настання дати його належної сплати, визначеної графіком платежів, а також протягом 5 календарних днів після настання дати платежу, то на 6-й день від дати неналежної сплати позичальник, якщо тільки він не звільнений від обов`язку сплачувати пеню, згідно чинного законодавства, зобов`язаний одноразово сплатити на користь кредитодавця пеню у розмірі 100,00 грн, а в подальшому починаючи з 7-го дня 10,00 грн за кожний календарний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня і не більше за 15 відсотків суми простроченого платежу. Строк нарахування пені не може бути більшим строку дії договору, але в будь-якому випадку сукупний розмір нарахованих штрафу та пені не повинен перевищувати 50% від суми наданого кредиту.

Крім того, 03 вересня 2019 року відповідач підписала заявку на видачу кредиту №100088165, 04 вересня 2019 року паспорт споживчого кредиту та графік платежів, згідно яких сума кредиту становить 8572 грн, строк кредитування 36 тижнів, періодичність платежу 1 раз в 14 днів, розмір кожного чергового платежу 919,54 грн (а.с. 15. 20-21, 23).

Згідно платіжного доручення № CRD_107682 від 04 вересня 2019 року, проведено платіж на суму 6000,40 грн, призначення якого: «#803485 ІПН Надання фінансового кредиту, зг. кред. дог. № 29494 від 04.09.2019 р. Без ПДВ». Згідно платіжного доручення № CRD_107682 від 04 вересня 2019 року, проведено платіж на суму 2571,60 грн, призначення якого: «Сплата страхового платежу зг. дог. страхування №PR-107682 від 04.09.2019р. (за рахунок кредиту за договором КД№29494 від 04.09.2019р.) без ПДВ» (а.с. 14, 14 на звороті).

Таким чином, кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись частиною кредитних коштів, а іншу частину кредитних коштів зарахував в якості оплати страхових платежів на умовах, передбачених договором.

Однак, як зазначає позивач, ОСОБА_1 не виконала свого обов`язку та не повернула наданий кpeдит в строки, передбачені договором.

Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

15 червня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено договір відступлення прав вимоги № 20200615/2, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» за плату належні йому права вимоги до боржників, які зазначені в реєстрі боржників (а.с. 16-19).

Як вбачається із повідомлення, вихідний № 2 від 25 червня 2020 року, ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» направило відповідачу інформацію про розмір заборгованості та реквізити нового кредитора, у зв`язку із укладенням договору про відступлення прав вимоги (а.с. 34 на звороті).

Згідно витягу з реєстру боржників, додатку №1 до договору відступлення права вимоги № 20200615/2 від 15 червня 2020 року, вбачається, що у ОСОБА_1 згідно кредитного договору № 29494 від 04.09.2019 року сума заборгованості становить 16421,72 грн, з яких 7833,93 грн сума основного боргу за кредитом, 6317,79 грн сума нарахованих процентів, 2270,00 грн пеня (а.с. 31).

Аналогічні суми зазначені у розрахунку заборгованості, сформованого 30 травня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», а саме: станом на 30 травня 2024 року за договором про споживчий кредит №29494 від 04 вересня 2019 року, у ОСОБА_1 наявна заборгованість в сумі 16 280,93 грн (з врахуванням погашень здійснених позичальником у сумі 3320,00 грн), що складається із: заборгованості за тілом кредиту 7833,93 грн; заборгованості за відсотками 6317,79 грн; заборгованості за пенею 2270,00 грн (нарахована первісним кредитором до моменту відступлення права вимоги); 3% річних, згідно ч. 2 с. 625 ЦК України, 756,48 грн (період нарахування: 14.05.2020 23.02.2022); інфляційного збільшення 2422,73 грн (період нарахування: 14.05.2020 23.02.2022) (а.с. 31 на звороті).

Також, у позовній заяві представником позивача зазначено про здійснення відповідачем 26 березня 2021 року часткового погашення заборгованості на сумі 3320,00 грн, що узгоджується із наведеними розрахунками заборгованості.

Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Також, статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

Як встановлено судом, позикодавець ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, однак, в порушення положень договору позики та вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач користуючись коштами наданими їй кредитором, не виконала своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання, передбачені умовами договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування коштами, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість за вищезазначеним правочином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

У позовній заяві позивачем здійснено розрахунок, відповідно до якого 3% річних становить 756,48 грн., а сума інфляційного збільшення за період з 14.05.2020 по 23.02.2022 з врахуванням індексу інфляції становить 2422,73 грн. (а.с. 5-7)

Правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості не спростована відповідачем в установленому законом порядку, вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ. У спростування зазначених представником позивача доводів, відповідач будь яких доказів не надав.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та, враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за вищенаведеним договором про надання споживчого кредиту щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені, 3% річних та інфляційних витрат, розмір боргу відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 29494 від 04 вересня 2019 року в сумі 16280,93 грн (з урахуванням погашень, здійснених позичальником), з яких 7833,93 грн заборгованість за тілом кредиту, 6317,79 грн заборгованість за відсотками, 2270,00 грн заборгованість за пенею, 756,48 грн 3% річних, згідно ч.2 ст.625 ЦК України, 2422,73 грн інфляційне збільшення.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України)

Згідно з правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник позивача до матеріалів справи долучив договір про надання правової допомоги № 20240528-1 від 28 травня 2024 року, укладений між адвокатом Бачинським Остапом Михайловичем та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», згідно якого у разі ухвалення судом рішення на користь клієнта, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7000 грн; розрахунок суми судових витрат у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до гр. ОСОБА_1 РНОКПП (ІПН) НОМЕР_3 з договором про споживчий кредит №29494 від 04.09.2019 року, з якого вбачаються види юридичних послуг, наданих позивачу та їх вартість, а саме: сума витрат на правничу допомогу адвоката, яку очікує понести позивач складає 7000 грн, в яку включається оплата послуг адвоката за аналіз наданих клієнтом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви, оплата послуг адвоката за підготовку позовної заяви у справі, оплата послуг адвоката за збирання доказів долучених до позовної заяви, оплата послуг адвоката за підготовку та подання заяв, скарг, клопотань, чи інших процесуальних документи у ході розгляду справи (а.с. 37-38, 38 на звороті)

Також у матеріалах справи містяться ордер, копія Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001477, виданого ОСОБА_2 (а.с. 13, 36).

Будь-яких заяв, клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем не подано, що відповідно до приписів ч.5 ст.137 ЦПК України унеможливлює вирішення судом з власної ініціативи питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

На підставі ст. ст. 526, 625, 626, 628, 639, 1054, 1077, 1078, 1082 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 263-265, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (, реквізити IBAN НОМЕР_4 в АТ "ОТП Банк", МФО банку 300528) заборгованість за договором про споживчий кредит № 29494 від 04 вересня 2019 року у розмірі 16 280 (шістнадцять тисяч двісті вісімдесят) гривень 93 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (, реквізити IBAN НОМЕР_4 в АТ "ОТП Банк", МФО банку 300528) судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», адреса місцезнаходження: 79013, м. Львів, вул. Степана Бандери, 87/54, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 24.07.2024 року.

Суддя Локачинського районного суду О.І. Безп`ятко