ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року

м. Київ

справа № 522/14776/22

провадження № 61-16171св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Первинна профспілкова організація працівників Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», державне підприємство «Адміністрація морських портів України», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2023 року у складі судді Шестакової Я. В. та постанову Одеського апеляційного сулу від 03 жовтня 2023 року у складі колегії суддів:

Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в якому просив:

- визнати рішення від 21 жовтня 2022 року про проведення зборів членів Первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України» недійсними;

- визнати протокол від 28 жовтня 2022 року зборів членів Первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України», а також рішення, які прийняті згідно даного протоколу, недійсними.

2. Позовна заява мотивована тим, що цими рішеннями було ініційовано проведення зборів та в подальшому припинено його повноваження на виборній посаді голови профспілки, що призвело до порушення його прав як члена профспілкової організації, обраного на виборну посаду.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2023 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03 жовтня

2023 року, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрито. Роз`яснено позивачу, що даний спір належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності.

4. Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, з оспорювання рішень Первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», якими, як вважає позивач, ініційовано проведення зборів та в подальшому припинено його повноваження на виборній посаді голови профспілки, що призвело до порушення прав як члена профспілкової організації, обраного на виборну посаду, не мають характеру трудових, про що свідчить положення статті 221 КЗпП України, які закріплюють застереження стосовно непоширення порядку розгляду трудових спорів на спори про дострокове звільнення від виборної платної посади членів громадських та інших об`єднань громадян за рішеннями органів, що їх обрали.

5. Спір, що виник, належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, оскільки пов`язаний з питаннями членства у громадській організації, а тому такий спір має вирішуватися відповідно до статутних документів профспілок та законодавства, яке регулює основи їхньої діяльності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

6. У листопаді 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року.

7. Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

8. Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

9. Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2024 року передано справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

10. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2024 року справу повернуто на розгляд колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

11. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

12. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, судами першої та апеляційної інстанцій допущено обмеження права на судовий захист; не враховано, що вказаний спір не є трудовим, а предметом спору не є статутна діяльність відповідача, позовні вимоги не обґрунтовувалися членством позивача у профспілці; не враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2023 року у справі № 757/57736/21.

13. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що предметом спору у даній справі не є статутна діяльність Первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Вважає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано та порушено частини перша, третя статті 4 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

14. Також суд не роз`яснив позивачу, до суду якої юрисдикції віднесено розгляд справи за його позовом. При цьому через наявність частини другої статті 124 Конституції України стаття 255 ЦПК України не містить можливості закриття провадження у цивільній справі у зв`язку з її непідсудністю судам взагалі, що суперечить нормам прямої дії основного закону.

15. Судами не враховано, що 02 травня 2023 року ним було подано заяву про зміну предмету позову, в якій з-поміж іншого було виключено посилання на факт членства ОСОБА_1 у профспілці, визначено підставами позову - порушення порядку та процедури прийняття оскаржуваних рішень, їх невідповідність чинним нормам законодавства.

16. Зазначає, що на вимоги про визнання недійсним рішення

від 21 жовтня 2022 року про проведення зборів членів Первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України» положення частини третьої статті 12 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не розповсюджуються, проте суд закрив провадження і у цій частині.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

17. У грудні 2023 року до Верховного Суду надійшли відзиви представників державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та Первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на касаційну скаргу, в яких вони просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, посилаючись на те, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18. Судами попередніх інстанцій встановлено, що звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив:

-визнати рішення від 21 жовтня 2022 року про проведення зборів членів Первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України» недійсними;

- визнати протокол від 28 жовтня 2022 року зборів членів Первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України», а також рішення, які прийняті згідно даного протоколу, недійсними.

19. Зазначав, що в порушення приписів пункту 6.1 Статуту Первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України»та без будь-яких на те правових підстав групою осіб прийнято рішення від 21 жовтня 2022 року про проведення зборів членів профспілкової організації 28 жовтня 2022 року.

20. 28 жовтня 2022 року були проведені збори членів профспілкової організації, якими, зокрема: визнано роботу голови профкому ППОП ДП «АМПУ» ОСОБА_1 незадовільною; визнано дії голови профкому ППОП ДП «АМПУ» ОСОБА_1 такими, що дискредитують діяльність профспілки, виключено ОСОБА_1 із членів ППОП ДП «АМПУ» на підставі пункту 4.4 Статуту ППОП ДП «АМПУ» за протидію в досягненні мети і завдань профспілки, а також за дискредитацію профспілкового членства. Також обрано головою профспілкового комітету (профкому) Первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України» ОСОБА_2 .

21. Так, згідно з протоколом № 1-28-10/2022 загальних зборів членів профспілкової організації від 28 жовтня 2022 року встановлено наступний порядок денний: 1. Про обрання голови зборів та секретаря зборів, лічильної комісії. 2. Про затвердження порядку денного, регламенту зборів та форми голосування на зборах. 3. Про членство у профспілці. 4 Звіт голови профкому ППОП ДП «АМПУ» про роботу за 2013-2022 роки. Фінансовий звіт голови профкому про надходження та витрачання коштів профспілки за 2013-2022 роки. Затвердження звіту голови профкому. 5. Про визначення кількісного складу та обрання членів профкому, визначення строку їх повноважень. 6. Про обрання голови профкому та визначення строків його повноважень. 7. Про визначення кількісного складу та обрання членів ревізійної комісії, визначення строку їх повноважень. 8. Різне, інші питання діяльності профспілки.

22. У заяві про зміну підстави позову посилався на те, що вирішення спору в частині вимог про визнання недійсним рішення від 21 жовтня 2022 року про проведення зборів членів профспілкової організації не стосується членства ОСОБА_1 в цій профспілковій організації чи статутної діяльності Первинної профспілкової організації працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України», а спрямоване на оскарження правочину, який суперечить положенням ЦК України, статті 12 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суперечить інтересам суспільства та моральним засадам, оскільки скликалось ініціативною групою, а не профкомом.

23. Підставами для звернення з позовом щодо оскарження протоколу

від 28 жовтня 2022 року та рішень, які прийняті згідно даного протоколу, є порушення порядку оголошення та проведення зборів, втручання в проведення даних зборів з боку роботодавця.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

24. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

25. Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

26. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

27. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

28. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

29. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

30. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

31. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

32. Розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, суд дійшов висновку, що зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають.

33. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

34. У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

35. За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

36. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом..

37. Проте право на доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо таке обтяження не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

38. ЄСПЛ зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року).

39. Тобто, ЄСПЛвизнає за певних умов встановлення на законодавчому рівні обмежень щодо розгляду окремих категорій спорів в судовому порядку.

40. За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня

2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

41. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

42. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

43. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

44. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

45. Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захистуналежить виключно позивачеві.

46. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

47. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

48. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

49. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

50. У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

51. Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

52. У частині першій статті 1 ЦК України вказано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

53. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

54. Вказаними нормами визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

55. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

56. Таким чином, суд, вирішуючи питання щодо юрисдикційності справи, зобов`язаний з`ясувати не лише суб`єктний склад, але й характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

57. Як вбачається з постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 523/4139/17 (провадження № 14-328цс19), на яку посилався й заявник у касаційній скарзі, спори члена профспілки з профспілкою не є корпоративними, проте не є й трудовими, однак за суб`єктним складом та характером спірних правовідносин можуть підлягати вирішенню в порядку цивільного судочинства.

58. Посилаючись на правову позицію, викладену у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, позивач вважав, що розгляд його спору підлягає в порядку цивільного судочинства.

59. Разом з тим, у заяві про зміну підстав позову він зазначав, що вирішення спору не стосується членства ОСОБА_1 у профспілковій організації чи статутної діяльності профспілкової організації.

60. Свої позовні вимоги вінобґрунтовував тим, що, на його думку, було порушено порядок призначення зборів профспілки та ухвалення рішення зборами членів профспілки.

61. Отже на порушення своїх прав як члена профспілки позивач не посилався.

62. З огляду на вказане суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що ним оскаржувалась внутрішня організація діяльності профспілки та порядок прийняття нею рішень.

63. Згідно з пунктами 1.1, 2.1 Статуту Первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» профспілка є добровільним об`єднанням членів профспілки за місцем роботи, які працюють в державному підприємстві «Адміністрація морських портів України» та філіях державного підприємства «Адміністрація морських портів України», профспілка створена з метою здійснення представництва та трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

64. Акти профспілки і дії профспілки та її виборних органів належать до виключної компетенції профспілки (пункт 1.11 Статуту).

65. Вищим керівним органом первинної профспілкової організації є профспілкові збори, на яких обирається керівний орган профспілки (пункти 6.1. та 6.2.3 Статуту).

66. У пункті 3.6 Статуту зазначено, що членство у профспілці припиняється за умов невиконання членом профспілки статутних вимог; порушення порядку сплати членських внесків; виключення члена профспілки з її лав; засудження члена профспілки до позбавлення волі.

67. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілковіоргани мають право вимагати розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації, якщо він порушує цей Закон, законодавство про працю, про колективні договори та угоди.

68. Частиною третьою статті 12 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено, що забороняється втручання органів державної влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб у діяльність профспілок, їх організацій та об`єднань, яке може призвести до обмеження прав профспілок або перешкодити законному здійсненню їх статутної діяльності.

69. У цій нормі міститься пряма заборона втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, роботодавців, їх об`єднань у статутну діяльність профспілок, їх організацій та об`єднань.

70. Таким чином, за змістом вказаного Закону усудовому порядку може бути оскаржено лише рішення профспілкового органу, в якому порушено вимогу про розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації.

71. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 210/5659/18 (провадження

№ 14-632цс19).

72. Як зазначалося вище, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2024 року було повернуто справу на розгляд Верховного Суду у зв`язку із відсутністю підстав для відступу від вже сформованого та застосованого протягом тривалого часу всіма судами України висновку.

73. Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що в даному випадку спір, що виник, належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, оскільки пов`язаний з питаннями внутрішньої організації діяльності профспілки та порядку прийняття нею рішень, а тому такий спір має вирішуватися відповідно до статутних документів профспілок та законодавства, яке регулює основи їхньої діяльності.

74. За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про закриття провадження у справі з тих підстав, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

75. Доводи касаційної скарги щодо неврахування судами попередніх інстанцій заяви про зміну підстав позову висновків судів не спростовують, оскільки судами належним чином досліджено матеріали справи, враховано як предмет позову, так і його підстави, внаслідок чого суди дійшли правильного висновку про те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

76. Також безпідставними є й доводи касаційної скарги стосовно нероз`яснення судами попередніх інстанцій позивачу, до суду якої юрисдикції віднесено розгляд справи за його позовом.

77. Як зазначалося вище, суди попередніх інстанцій в мотивувальних частинах своїх рішень зазначили, що спір має вирішуватися відповідно до статутних документів профспілок та законодавства, яке регулює основи їхньої діяльності. Отже спір не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

78. З огляду на вказане суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

79. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 рокуу справі № 331/6927/16-ц (провадження № 14-651цс18),висловлювання «справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовних вимог, які не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, так і тих вимог, які взагалі не можуть розглядатися судами (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у пункті 66 постанови від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц і в пункті 59 постанови від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц).

80. Отже суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що через наявність частини другої статті 124 Конституції України стаття 255 ЦПК України не містить можливості закриття провадження у цивільній справі у зв`язку з її непідсудністю судам взагалі.

81. При цьому Верховний Суд враховує, що позивач неодноразово зазначав, зокрема і в касаційній скарзі, що даний спір не є трудовим та не наводив будь-яких доводів про порушення його особистих трудових прав.

82. Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2023 року у справі № 757/57736/21(провадження № 61-4388св23), на яку посилався заявник у касаційній скарзі, оскільки обставини у цих справах не є тотожними, зокрема у цій справі позивачка, окрім вимог про визнання незаконною та скасування догани, визнання незаконним звільнення та поновлення на посаді заступника голови профкому Профспілки «Київтеплоенерго», голови профбюро СП «Київські теплові мережі», просила суд стягнути з відповідача середній заробіток, невиплачену премію, недоотриману заробітну плату. З огляду на вказане апеляційний і касаційний суди дійшли висновку, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження у справі, не мотивував зазначене судове рішення в частині вимог про стягнення грошових коштів (заробітної плати, невиплаченої премії, недоотриманої заробітної плати), чим позбавив ОСОБА_9 доступу до правосуддя, оскільки зазначені правовідносини не врегульовані Положенням про Київську міську професійну спілку працівників енергетики та електротехнічної промисловості.

83. Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

84. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Cуд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

85. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав.

86. Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2023 року та постанову Одеського апеляційного сулу від 03 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович