БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/755/24
Провадження № 2/497/393/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2024 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Ільєва Д.Д.,

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кубейськї сільської ради Болградського району Одеської області та ОСОБА_2 про визнання особи такою, що не проживала за однією адресою зі спадкоємцем на момент його смерті, треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

27.03.2024 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, яким просила визнати відповідачку ОСОБА_1 такою, не проживала з 2013р. за адресою: АДРЕСА_1 , а тому - не проживала разом зі спадкодавцями: ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у тому числі і на час їхньої смерті, стверджуючи у позові. В обгрунтування вимог позову позивачка, посилаючись на те, що після смерті її батьків відкрилася спадщина на житловий будинок у АДРЕСА_1 , і вона, позивачка, звернулая до нотаріуса для оформлення спадщини, але, станом на день смерті обох вказаних спадкодавців з ними була зареєстрована їхня дочка відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її, позивачки, рідна сестра, яка насправді, на час відкриття спадщини і протягом тривалого часу перед смертю батьків не проживала фатично з ними і протягом встановленого законом строку не заявила про відмову від спадщини та фактично її не прийняла і не бажає, адже з 2013року роживає в РФ, є її громадянкою і тому з батьками не проживала за вказаною адресою, хоча і є там зареєстрованою.

Тому вона, позивачка, змушена звернутися до суду з метою захисту своїх прав для встановлення факту непроживання відповідачки разом зі спадкодавцями на час відкриття спадщини та визнання її такою, що не прийняла спадщину, адже без визнання цього факту у судовому порядку вона, позивачка, не може оформити майно спадкодавців, хоча має бажання.

Позивачка, що брала участь у судовому засіданні дистанційно, в режимі відеоконфрецзв`язку, підтримала вимоги свого позову, просила їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні письмовим, що містяться в позові.

Представник другого відповідача Кубейськї сільської ради Болградського району Одеської області надіслав суду заяву, якою вимоги позову визнає, просить розглянути справу без його участі.

Відповідачка ОСОБА_2 до суду не прибула, надіслала суду письмову заяву, якою вимоги позову визнає, просить розглянути справу без її участі, зазначивши у заяві, що спадщину після смерті батьків приймати не бажає, заяви про прийняття спадщини після смерті батьків у встановленому законом порядку подавати не буде.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до суду не прибули, також подали суду заяви про визнання позову та просили розглянути справу без їх участі.

Судом були допитані двоє свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтвердили факти і обставини, зазначені позивачкою у позові що відповідачка ОСОБА_2 - сестра позивачки - вже давно проживає в РФ має там роботу і житло, та не приїжджає в Україну, навіть на поховання батьків не приїжджала батьки спадкодавці проживали самі, адже позивачка - їхня дочка ОСОБА_1 проживає в м.Одеса, але часто навідувалася до батьків, допомагала їм, а після їх смерті поховала.

Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки спадкодавець ОСОБА_5 (свідоцтво про його смерть НОМЕР_1 , вид.27.05.2019р. Болградським районним відділом державної РАЦС ГТУЮ в Одеській області, а./запис №412, а.с.15), після його смерті відкрилася спадщина;

- ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивачки спадкодавець ОСОБА_6 (свідоцтво про її смерть НОМЕР_2 , вид.01.09.2023р. Болградським відділом державної РАЦС у Болградському районі Одеської області Південного МУ МЮ (м.Одеса), а./запис №527, а.с.14), після її смерті відкрилася спадщина;

- згідно свідоцтва про шлюб (серії НОМЕР_3 , вид.30.10.1972р. у с.Бурлачени, РМ, а/з№16, а.с.16) спадкодавці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є чоловіком та дружиною;

- згідно свідоцтва пр народження позивачки ОСОБА_1 (серії НОМЕР_4 , вид.02.11.1985р. Червоноармійською (теперішня назва Кубейська с/р) сільською радою Болградського району Одеської області, а/з№93, а.с.17), її батьками є спадкодавці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;

- згідно свідоцтва пр народження відповідачки ОСОБА_2 (серії НОМЕР_5 , вид.16.08.1991р. Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області, а/з№63, а.с.18), її батьками також є спадкодавці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;

- довідками Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 20.11.2023р. за №382 та №383 підтверджується, що спадкодавець ОСОБА_5 постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з ним разом на день його смерті проживали: - дружина ОСОБА_6 , позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 (а.с.21-22);

- довідками Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 20.11.2023р. за №384 та №385 підтверджується, що спадкодавиця ОСОБА_6 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з нею разом на день її смерті проживала відповідачка ОСОБА_2 (а.с.23-24);

- однак, відповідно до акту опитування свідків, що засвідчений секретарем ВК Кубейської сільської ради за р.№№152 і 153 від 20.11.2023р. щодо встановлення факту проживання ОСОБА_2 свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що проживають у с.Кубей, підтвердили, що знають відповідача ОСОБА_2 як дочку спадкодавців ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яка дійсно була зареєстрована і постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , але тривалий час за цією адресою не проживає, з 2013р. взагалі виїхала до РФ, приїжджала дуже рідко і лише в гості, на похорони батька ОСОБА_5 , щой помер в травні 2019р. - приїжджала, на похорон матері ОСОБА_6 , яка померла у серпні 2023р. не приїжджала, та на момент смерті батьків відповідачка ОСОБА_2 фактично з ними не проживала (а.с.15);

- матеріали спадкової справи щодо майна спадкодавця ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 і копія якої надана суду приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б. (вих. №273/01-16 від 11.04.2024р.), містять відомості про те, що спадкоємцем за законом майна спадкодавця є позивач ОСОБА_1 , інших спадкоємців не вбачається (а.с.45);

- матеріали спадкової справи щодо майна спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і копія якої надана суду Арцизькою Державною нотаріальною конторою Одеської області містять відомості про те, що спадкоємцем за законом майна спадкодавця є його дружина ОСОБА_6 , яка на частину спадщини отримала свідоцтва (24.12.2019р. за р.р.№№6-398 та 6-400), інші спадкоємці - позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 відмовились від спадщини, інших спадкоємців не вбачається;

- відповідно до заяви представника відповідача Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, він вимоги позивача визнає в повному обсязі;

- відповідно до заяви відповідача ОСОБА_2 , вона вимоги позивача визнає в повному обсязі.

Згідно ст.ст.1216 і 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А, ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. А, відповідно до ч.1ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ст.1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також в разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

П.1 своєї Постанови Пленуму №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах встановлення фактів, що мають юридичне значення», ВС України зазначив, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. А п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до п.3,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч.2 ст.1221 ЦК України.

Таким чином, для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3ст.1268 ЦК України підлягає встановленню фактичне місце проживання як спадкодавця, так і спадкоємця, оскільки державна реєстрація за певною поштовою адресою сама по собі не є беззаперечним доказом постійного проживання особи за адресою реєстрації.

Так, ч.3ст.1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем станом на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 21.10.2020р. (спр. №569/15147/17, пров.№61-39308св18), та від 28.04.2021р. (спр. №204/2707/19, пров.№61-15380св20).

Положеннями ч.ч.1,6ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно вимог ст.3 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

З аналізу наведених норм права вбачається висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом зі спадкодавцем станом на час відкриття спадщини, не може бути підтвердженням своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем у розумінні вимог ч.3ст.1268 ЦК України. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за його життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під місцем постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання зі спадкодавцем за однією адресою. Тобто, ч.3ст.1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не сам факт реєстрації місця проживання ймовірного спадкоємця за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Таким чином, з наданих суду доказів та відомостей вбачається, що відповідач ОСОБА_2 дійсно не проживав фактично разом з його батьками спадкодавцями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 станом на момент відкриття спадщини та протягом достатньо тривалого часу до цього, хоча і була зареєстрована з ними, та, не звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не може вважатися таким, що прийняв спадщину після своїх батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позову є обґрунтованими, та підлягають задоволенню з метою захисту прав позивачки на оформлення спадщини після смерті її батьків.

Керуючись ст.ст.1,2,12,13,76-84,89,95,247ч.2,258-259,263-266,273,352,354 ЦПК України, 1,6,29, 1168, 1216-1218,1223,1261,1268-1270,1296 ЦК України, суд

ухвалив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Кубейськї сільської ради Болградського району Одеської області та ОСОБА_2 про визнання особи такою, що не проживала за однією адресою зі спадкоємцем на момент його смерті, треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Встановити та визнати факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не проживала з 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі:

- не проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , у тому числі і на час його смерті;

- не проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , - у тому числі і на час її смерті.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин. Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 25.07.2024 року.

Суддя А.В. Кравцова