Справа № 461/7214/22 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/2511/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Савуляка Р.В.,

Суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

Секретаря Салати Я.І.

З участю: прокурорів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3 - адвоката Оприска М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 461/7214/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 -адвоката Оприско Миколи Васильовича на заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 20 квітня 2023 року у справі за позовом керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_3 , за участі третьої особи на стороні позивача: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради,- про витребування майна з чужого незаконного володіння

в с т а н о в и в:

30.12.2022 року керівник Франківської окружної прокуратури м.Львова звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 04.01.2019 державним реєстратором прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р. проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 на нежитлові приміщення, загальною площею 192,1 кв.м на АДРЕСА_1 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Підставою для виникнення права приватної власності відповідачки на спірне нерухоме майно, державним реєстратором зазначено висновок № 1/16387, виданий 21.12.2018 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» та технічний паспорт № НОМЕР_1 від 14.12.2018.

З висновку вбачається, що до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» звернулася ОСОБА_3 з проханням об`єднати нежитлові приміщення квартири АДРЕСА_2 в нежитлові приміщення з присвоєнням №5.

У висновку описано складові частини приміщень, які об`єднано в одне: 1) квартира АДРЕСА_2 , яка належить відповідачці на підставі договору дарування №6774 від 03.07.1996, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Ткачук Г.І. (до квартири належить підвал площею 15,5 кв.м); 2) нежитлові приміщення (підвал) площею 17,3 кв.м, які належать відповідачці на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення №1126 від 07.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Гусак Р.Т.; 3) нежитлове приміщення загальною площею 36,8 кв.м, яке надане відповідачу у користування згідно Розпорядження Галицької РА № 994 від 22.08.1997; 4) нежитлове приміщення загальною площею 23,0 кв.м, яке надане відповідачу в користування згідно Розпорядження Галицької РА № 1344 від 19.11.1997; 5) комори в підвалі площею 25,3 кв.м та 8,0 кв.м, якими користується відповідачка згідно інформаційної довідки № 572 від 19.09.2018, виданої Львівським КП «Айсберг» на підставі договору із власниками квартири до якої віднесено підвал.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 20 квітня 2023 року ( заочне) позов задоволено.

Вирішено витребувати з приватної власності ОСОБА_3 у комунальну власність територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради об`єкт нерухомого майна-нежитлові приміщення підвалу площею 104,8 кв.м по АДРЕСА_1 , які входять до складу нежитлових приміщень загальною площею 192,1 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (РНОНМ: 101) із відкриттям нового розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 26.07.2023 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 20 квітня 2023 року залишено без задоволення.

Заочне рішення суду оскаржив представник відповідачки- адвокат Оприско М.В.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з оскаржуваним рішенням суду, вважає його незаконним, необґрунтованим. При ухваленні рішення судом допущено неповноту дослідження обставин справи, висновки суду суперечать фактичним обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено процесуальні норми.

Предметом позову є витребування від відповідача у комунальну власність територіальної громади м.Львова в особі ЛМР об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлові приміщення підвалу площею 104,8 кв.м по АДРЕСА_1 , які входять до складу нежитлових приміщень загальною площею 192,1 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (РНОНМ 101) із відкриттям нового розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зазначає, що позивачем не доведено, що нежитлові приміщення підвалів будинку АДРЕСА_1 , які він просить витребувати, є самостійними нежитловими приміщеннями, як об`єктами цивільних прав, а не допоміжними приміщеннями будинку. Вважає, що у такому разі ЛМР в інтересах якої заявлено позов є неналежним позивачем, оскільки згідно із чинним цивільним законодавством майно багатоквартирного будинку є спільною власністю власників квартир такого будинку ( в тому числі допоміжні приміщення будинку).

При поданні позову, прокурором не враховано, що умовою подання віндикаційного позову є збереження в натурі витребуваного майна. Натомість, у даній справі заявлено вимогу про витребування нерухомого майна, яке не існує в натурі, а є новоствореним майном.

Внаслідок розгляду справи у відсутності відповідачки, остання була позбавлена можливості подати заяву про застосування строку позовної давності.

Просить скасувати оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Провести перерозподіл судових витрат.

17.10.2023 року прокурором ОСОБА_4 надано суду відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві прокурор зазначає, що з доводами апеляційної скарги не погоджується, оскаржуване заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 20.04.2023 року вважає законним, обґрунтованим. Обставина належності у спірних приміщеннях підвалу будинку АДРЕСА_1 статусу нежитлового приміщення підтверджується фактом державної реєстрації від 04.01.2019 права приватної власності відповідачки на них в статусі нежитлових приміщень. Посилається на правові висновки Верховного Суду. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Оприско М.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 03 липня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Ткачук Г.І. На момент укладення зазначеного договору квартира складалася з однієї кімнати житловою площею 17,1 кв.м та кухні. Загальна площа квартири становила 36,5 кв.м, комора у підвалі -4,0 кв.м.

Відповідно до витягу з протоколу засідання міжвідомчої комісії Галицької РА від 24 вересня 1996 року №35 ОСОБА_3 отримала дозвіл на влаштування дверного отвору та виконання перепланування належної їй квартири під господарські потреби (а.с.61т.1)

Рішенням виконавчого комітету ЛМР від 18 жовтня 1996 року № 564 ОСОБА_3 надано дозвіл на використання належної їй квартири АДРЕСА_2 як нежитлової (а.с.56 т.1)

Після переведення квартири у нежитлову, розпорядженням виконавчого комітету Галицької РА м.Львова від 22 серпня 1997 року №994 ОСОБА_3 додатково надано в користування нежитлове підвальне приміщення площею 36,8 кв.м під господарські потреби, а розпорядженням виконавчого комітету цієї адміністрації від 19 листопада 1997 року №1344 також надано ОСОБА_3 у користування нежитлове підвальне приміщення по АДРЕСА_1 площею 23,0 кв.м. (а.с.67 т.1).

У травні 1997 року ОСОБА_3 від власників інших підвальних приміщень по АДРЕСА_1 отримала згідно усної домовленості право на безстрокове користування підвалами (коморами), які закріплені були за їхніми квартирами, а саме: ОСОБА_6 закріплену за квартирою комору площею 15,0 кв.м, за ОСОБА_7 -підвал площею 25,3 кв.м та 8,0 кв.м, ОСОБА_8 - комора в підвалі площею 3,0 кв.м, ОСОБА_9 -комора в підвалі площе. 17,3 кв.м.

У результаті надання відповідачці у користування додаткових нежитлових приміщень, площа займаного нею нежитлового приміщення, якою вона правомірно користується з 1997 року та використовує під об`єкт торгівлі магазин збільшилася до 192,1 кв.м.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 04.01.2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно КП «Реєстрація майна та бізнесу» ОСОБА_10 проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 на нежитлові приміщення загальною площею 192,1 кв.м на АДРЕСА_1 (РРНОНМ: 101).

Підставою для виникнення права приватної власності відповідачки на спірне нерухоме майно, державним реєстратором зазначено висновок № 1/1687, виданий 21.12.2018 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» та Технічний паспорт № 857 від 14.12.2018 року (а.с.27 т.1).

Внаслідок проведених переобладнань, відповідачка об`єднала в одне приміщення бувші підвали (комори) у нежитлове приміщення, вклавши свої зусилля, працю, матеріальні витрати та створила одне нежитлове приміщення.

З висновку № 1/16387 від 21.12.2018 року вбачається, що до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» звернулася ОСОБА_3 з проханням об`єднати нежитлові приміщення квартири АДРЕСА_2 в нежитлові з присвоєнням №5.

У висновку також описано складові частини одного, вже новоствореного об`єкта нежитлового приміщення, яке суд першої інстанції належно описав у своєму рішенні та зазначено, що технічно можливо об`єднати квартиру АДРЕСА_4 по фактичному користуванні загальною площею 192,1 кв.м.(а.с.27 т.1).

З 1997 року по даний час, тобто двадцять п`ять років, відповідачка ОСОБА_3 правомірно користується спірним приміщенням загальною площею 192,1 кв.м.

ЛМР як власник житлового будинку вцілому, ні Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку ЛМР жодного разу не ставили вимог щодо неправомірного користування ОСОБА_3 зазначеним приміщенням, чи усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора в інтересах ЛМР про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції прописав, що спірні нежитлові приміщення є частиною приміщень, розташованих у підвалі будинку АДРЕСА_1 , який перебуває у власності територіальної громади м.Львова, проте незаконно вибули з комунальної власності поза волею власника ( органу місцевого самоврядування) внаслідок безпідставного об`єднання об`єктів нерухомого майна на підставі висновку ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 1/16387 від 21.12.2018, який містив неправдиві відомості щодо наявності у відповідача права власності на об`єднувані нежитлові приміщення.

З висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

Відповідно до ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикація є позовом неволодіючого власника до володіючого не власника.

Заявляти вимогу про витребування майна може лише його власник.

Заявляючи позов про витребування майна в інтересах ЛМР, прокурор зіслався на ту обставину, що будинок за адресою АДРЕСА_1 . 10.02.2007 року зареєстрований на праві комунальної власності за територіальною громадою м.Львова, оскільки належить до будинків, які передано у власність Львівській міській територіальній громаді відповідно до рішення виконавчого комітету Галицької ( Ленінської) районної ради народних депутатів м.Львова від 14.04.1987 року №222. (а.с. 76 т.1).

В той же час, прокурором не доведено, що нежитлові приміщення підвалів будинку АДРЕСА_1 , які він просить витребувати, є самостійним нежитловим приміщенням, як об`єкти цивільних прав, а не допоміжними приміщеннями до квартир, які є у будинку ( підвали, комори).

Незважаючи на те, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі ЛМР, однак відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» підвали, колясочні, коридори є спільною власністю власників квартир такого будинку (тобто допоміжні приміщення будинку).

Відтак, колегія суддів вважає, що прокурором не враховано, що однією з умов подання віндикаційного позову є збереження в натурі витребуваного майна. У зазначеній справі, прокурором заявлено вимогу про витребування майна, яке не існує в натурі і стало об`єктом новоствореного відповідачкою іншого об`єкта нерухомості із відкриттям нового розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що призведе до неможливості виконати прийняте судом першої інстанції рішення.

За змістом ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

З матеріалів справи вбачається, що право на спірні об`єкти відповідачка набула як добросовісний набувач на підставі договорів з власниками цих приміщень, тобто користується майном за волею власників, знає, хто є власниками цих приміщень, однак в порушення процесуальних норм, судом першої інстанції до участі у справі зазначені особи не залучені.

Враховуючи вище зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що права ЛМР у даній справі не порушені. Відповідачка ОСОБА_3 на протязі двадцять п`ять років і до цього часу користується безперервно, правомірно, відкрито зазначеним приміщенням, тобто є добросовісним набувачем. На протязі зазначеного періоду, ЛМР в інтересах якої прокурором подано позов про витребування майна, жодного разу не мала майнових вимог до відповідачки про позбавлення останньої права на зазначене майно, витребування такого, навіть, після того як відповідачка ОСОБА_3 звернулася в суд про визнання за нею права власності за набувальною давністю. Позовні вимоги ОСОБА_3 рішенням Галицького районного суду м.Львова від 11 січня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року було задоволено. Однак, постановою Верховного Суду від 10 травня 2018 року касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області задоволено через порушення норм процесуального права, а саме через не залучення до участі у справі власників підвальних приміщень (а.с.151-169 т.1).

Із викладеного вбачається, що саме прокуратура є ініціатором витребування майна у добросовісного набувача, а, крім того, щодо об`єкта, якого немає в наявності у його первісному вигляді, оскільки на новий об`єкт, яким користується відповідачка ОСОБА_3 , відкритий новий розділ для його реєстрації із площею, що охоплює зазначений об`єкт.

За приписами статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном ( стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи те, що спірні приміщення передані ОСОБА_3 на підставі договорів із їх власниками, на підставі Розпоряджень виконавчого комітету Галицької РА № 994 від 22 серпня 1997 року та від 19 листопада 1997 року № 1344, реєстрація з відкриттям нового розділу відбулася правомірно згідно висновку ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 1/16387 від 21 грудня 2018, який надано на підставі висновків міжвідомчої комісії, що було достатньо на час реєстрації за ОСОБА_3 права власності на спірні приміщення, враховуючи час прийняття Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у 2004 році із послідуючими змінами, а Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджено постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127. Відтак, зазначені нормативні акти, на які суд першої інстанції посилався, не мають зворотньої сили в часі.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 прописано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що встановлені судом першої інстанції обставини не відповідають фактичним обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 п.п.3,4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367; 368; п.2 ч.1ст.374; п.п.3,4ч.1ст.376; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Оприско Миколи Васильовича задовольнити.

Заочне рішення Галицького районного суду міста Львова від 20 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_3 , за участі третьої особи на стороні позивача: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 липня 2024 року.

Головуючий суддя Р.В.Савуляк

Судді: Т.І.Приколота

Ю.Р.Мікуш