УХВАЛА

24 липня 2024 року

м. Київ

справа № 761/19427/21

провадження № 61-9631ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАУКАСУС Авто Імпорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «КАУКАСУС Авто Імпорт» США про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАУКАСУС Авто Імпорт» (далі - ТОВ «КАУКАСУС Авто Імпорт», в якому просив зобов`язати відповідача виконати зобов`язання з доставки позивачу автомобіля Volkswagen Jetta, 2017 року випуску, з VIN кодом НОМЕР_1 на територію України (морський торгівельний порт Одеса/зона митного контролю) в натурі, згідно умови договору про надання інформаційно-консультаційних послуг, підбору та організації транспортування транспортних засобів, посилаючись на норми матеріального права щодо виконання зобов`язання: статті 509, 510, 520, 525, 530, 610,614, 615, 618, 620, 622 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2022 року залучено до участі у справі як співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «КАУКАСУС Авто Імпорт» США, яке є отримувачем коштів за договором про надання послуг.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну предмету позову, в якій просив стягнути з відповідача ТОВ «Каукасус Авто Імпорт» завдані збитки в розмірі 6 893,86 доларів США, посилаючись на те, що відповідач ввів в оману позивача шляхом укладення договору про надання інформаційно-консультативних послуг з метою отримання незаконного прибутку, оскільки незаконно відчужив оплачений позивачем автомобіль на користь третьої особи, у зв`язку з чим позивач втратив інтерес до відремонтованого автомобіля, а тому просив відшкодувати завдані збитки на підставі частини другої статті 230 ЦК України у подвійному розмірі.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 червня 2024 року, відмовлено в прийнятті та повернуто ОСОБА_1 заяву про зміну предмету позовних вимог від 27 вересня 2023 року.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановивши, що позивач звернувся до суду із заявою про зміну предмета позову, змінивши, при цьому, підстави і обставини позову, повернув вказану заяву.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, наголосив, що ОСОБА_1 не лише змінив предмет позовних вимог, а і його підстави, оскільки в заяві про зміну предмету позову викладені нові обґрунтування та обставини позовних вимог, визначено нові правові підстави позову, зокрема, що договір про надання послуг укладено під дією омани, у той час як позов обґрунтовано обставинами наявності у відповідача обов`язку виконати умови цього ж договору.

У липні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2024 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Також заявник просить постановити окрему ухвалу про грубе порушення апеляційним судом чинного законодавства в частині ненадсилання до Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржуваного судового рішення та електронного кабінету заявника.

Касаційна скарга мотивована тим, що у своїй заяві від 27 вересня 2023 року, заявник змінив предмет позову та змінив нормативно-правове обґрунтування, що відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 916/1764/17, є лише допустимою зміною предмета спору без зміни підстав позову.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4, 5 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У статті 49 ЦПК України унормовані процесуальні права та обов`язки сторін.

Відповідно до частин другої, третьої статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Судами встановлено, що позовна заява у її первісному вигляді подана у травні 2021 року, провадження у справі відкрито 14 червня 2021 року. Суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

У первісно поданому позові позивач просив зобов`язати відповідача виконати зобов`язання з доставки позивачу автомобіля Volkswagen Jetta, 2017 року випуску, з VIN кодом НОМЕР_1 на територію України (морський торгівельний порт Одеса/зона митного контролю) в натурі, згідно умови договору про надання інформаційно-консультаційних послуг, підбору та організації транспортування транспортних засобів, посилаючись на норми матеріального права щодо виконання зобов`язання: статті 509, 510, 520, 525, 530, 610,614, 615, 618, 620, 622 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У вересні 2023 року позивач подав заяву про зміну предмета позову, у якій просив стягнути з відповідача ТОВ «КАУКАСУС Авто Імпорт» завдані збитки в розмірі 6 893,86 доларів США, посилаючись на те, що відповідач ввів в оману позивача шляхом укладення договору про надання інформаційно-консультативних послуг з метою отримання незаконного прибутку, оскільки незаконно відчужив оплачений позивачем автомобіль на користь третьої особи, у зв`язку з чим позивач втратив інтерес до відремонтованого автомобіля, а тому просив відшкодувати завдані збитки на підставі частини другої статті 230 ЦК України у подвійному розмірі.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц зроблено висновок про те, що оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

При поданні такої заяви позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду, звертала увагу, що стаття 188 ЦПК України містить правила об`єднання і роз`єднання позовів.

Згідно із частиною першою статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Однак таке об`єднання позовних вимог можливе саме в одній позовній заяві при зверненні з позовом до суду, а не шляхом подання нового самостійного позову з додатковими вимогами після порушення провадження у справі для його спільного розгляду з первісним позовом.

Велика Палата Верховного Суду зазначала, що оскільки приписи частини третьої статті 49 ЦПК України виключають можливість одночасної зміни предмета і підстав позову, то у разі подання позивачем заяви у підготовчому засіданні, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, суд повинен відмовити у прийнятті такої заяви та повернути заявникові. Водночас позивач не позбавлений прав звернутися до суду з новим позовом у встановленому законом порядку.

З урахуванням викладеного, слід погодитися з висновками апеляційного суду про порушення позивачем вказаних вище норм процесуального права, оскільки ОСОБА_1 у травні 2021 року заявив позов про зобов`язання відповідача виконати умови договору про надання послуг щодо доставки позивачу автомобіля. У подальшому, у вересні 2023 року ОСОБА_1 подав заяву про зміну предмету позову, в якій позивач просив стягнути з позивача збитки, оскільки, під час укладення договору надання послуг, відповідач ввів в оману позивача, а автомобіль, на який претендував позивач, відчужений на користь інших осіб.

Тобто, фактично позивач заявив новий позов до ТОВ «КАУКАСУС Авто Імпорт», отже є підстави для висновку, що ОСОБА_1 змінив предмет і підстави позову, який обґрунтовує іншими (новими) обставинами.

Серед іншого, Верховний Суд зауважує, що у цій справі позовні вимоги про зобов`язання виконати умови договору та стягнення збитків, оскільки під час укладення вказаного правочину, одну із сторін договору введено в обману, є взаємовиключними, що унеможливлює їх спільний розгляд.

Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм права та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судами, зводяться до переоцінки судами доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правильність застосування судами норм права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2024 року є необґрунтованою.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання особи про постановлення окремої ухвали.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАУКАСУС Авто Імпорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «КАУКАСУС Авто Імпорт» США про зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян