Справа №: 164/938/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2024 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Ониска Р.В.,

при секретарі судового засідання Наумик Н.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Маневичі цивільну справу запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 , є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який належить їй на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 22.09.2023 року зареєстрованим в реєстрі за №924, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №74068023 від 22.09.2023 року, витягом з Державного реєстру речових прав № 347714074 від 22.09.2023 року та технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами від 27.09.2023 року. Зазначений будинок ОСОБА_1 отримала в спадок від своєї покійної матері, ОСОБА_3 , яка при житті склала заповіт, яким заповіла зазначений будинок ОСОБА_1 . У вищевказаному житловому будинку зареєстрований та проживає її брат, ОСОБА_2 . Відповідно до ст. 1241 Цивільного Кодексу України, ОСОБА_2 має право на обов`язкову частку в спадковому майні, яке вона прийняла в спадок за заповітом, оскільки ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи.

Відповідач всупереч волі ОСОБА_1 перешкоджає їй користуватися та проживати у зазначеному будинку. Відповідач не допускає її до користування зазначеним будинком. З даного приводу 13.04.2024 року ОСОБА_1 зверталася до відділення поліції №1 (селище Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області з повідомленням про факт недопуску її до власного житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . По цьому факту працівники поліції провели профілактичну бесіду з її братом ОСОБА_2 та пояснили ОСОБА_1 , що з приводу усунення перешкод в користуванні житловим будинком їй необхідно звертатися до суду. Профілактична бесіда працівників поліції на поведінку ОСОБА_2 ніяк не вплинула, він і далі створює ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житловим будинком, а тому вона змушена звертатися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні належним їй житловим будинком.

Право власності на зазначений будинок підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 22.09.2023 року зареєстрованим в реєстрі за №924, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №74068023 від 22.09.2023 року, витягом з Державного реєстру речових прав №347714074 від 22.09.2023 року та технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами від 27.09.2023 року. На сьогоднішній день ОСОБА_1 не може потрапити до житлового будинку, має доступ тільки до літньої кухні, де на даний час і проживає з своїм сином. Відповідач порушує її право власності на дану квартиру, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об`єкт права власності.

Ухвалою суду від 28 травня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено його проводити за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, а також вказав, що позовні вимоги визнає.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 в поданій до суду заяві не заперечують щодо розгляду справи у їх відсутності, а також те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 .

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який належить їй на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 22.09.2023 року зареєстрованим в реєстрі за №924, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №74068023 від 22.09.2023 року, витягом з Державного реєстру речових прав № 347714074 від 22.09.2023 року та технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами від 27.09.2023 року. Зазначений будинок ОСОБА_1 отримала в спадок від своєї покійної матері, ОСОБА_3 , яка при житті склала заповіт, яким заповіла зазначений будинок ОСОБА_1 . У вищевказаному житловому будинку зареєстрований та проживає її брат, ОСОБА_2 . Відповідно до ст. 1241 Цивільного Кодексу України, ОСОБА_2 має право на обов`язкову частку в спадковому майні, яке позивач прийняла в спадок за заповітом, оскільки ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи.

Відповідач всупереч волі ОСОБА_1 перешкоджає їй користуватися та проживати у зазначеному будинку. Відповідач не допускає її до користування зазначеним будинком. З даного приводу 13.04.2024 року ОСОБА_1 зверталася до відділення поліції №1 (селище Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області з повідомленням про факт недопуску її до власного житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . По цьому факту працівники поліції провели профілактичну бесіду з її братом ОСОБА_2 та пояснили ОСОБА_1 , що з приводу усунення перешкод в користуванні житловим будинком їй необхідно звертатися до суду. Профілактична бесіда працівників поліції на поведінку ОСОБА_2 ніяк не вплинула, він і далі створює ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житловим будинком, а тому вона змушена звертатися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні належним їй житловим будинком.

Право власності на зазначений будинок підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 22.09.2023 року зареєстрованим в реєстрі за №924, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №74068023 від 22.09.2023 року, витягом з Державного реєстру речових прав №347714074 від 22.09.2023 року та технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами від 27.09.2023 року. На сьогоднішній день ОСОБА_1 не може потрапити до житлового будинку, має доступ тільки до літньої кухні, де на даний час і проживає з своїм сином. Відповідач порушує її право власності на дану квартиру, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об`єкт права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПКУкраїни кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до змісту статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право.

Згідно частин 1 та 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України).

Як визначено частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно дост.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

В силу положень частини 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.155 ЖК України , жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння.

Звертаючись з позовом, позивач як на підставу своїх вимог посилалася на те, що відповідач перешкоджає їй у вільному доступі до спірної квартири.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, N 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року).

ЄСПЛ неодноразово зазначав про те, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому, чи є місце конкретного проживання "житлом", що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків із конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

Отже судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перешкоджає позивачу ОСОБА_1 користуватись будинком за адресою: АДРЕСА_1 , та протидіє її вселенню.

Внаслідок дій відповідача, які полягають у створенні перешкод позивачу у вільному доступі до власного будинку, позивач фактично позбавлена можливості користуватись належним їй майном.

Оскільки судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, її право власності не оспорено в установленому законом порядку, тому відповідно до вимог частини 1 статті 383 ЦК України вона має право використовувати помешкання для власного проживання (і проживання членів своєї сім`ї). Таке право позивача в силу частини 4 статті 41 Конституції України та частини 1 статті 321 ЦК України є непорушним, і вона не може бути протиправно його позбавленою або обмеженою у його здійсненні.

За такого суд, оцінивши наявні у справі докази в їх взаємозв`язку та сукупності, дійшов висновку про доведеність позовних вимог та вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На виконання вимог норми п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК, ОСОБА_1 вказала у позовній заяві, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відсутній.

Керуючись 1, 3, 10, 15-16, 316, 317, 318, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 19, 43, 44, 76-82, 89, 210, 211, 223, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - задовольнити.

ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер не відомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та передачі ОСОБА_1 дубліката ключів від нього.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер не відомий.

Суддя Маневицького районного суду

Волинської області Ониско Р.В.