ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/288/24 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова

компанія "Оранта",

ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Риженка Дениса Олеговича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 05 червня 2024 року, постановлену у складі судді Майдан С.І. в м. Херсоні, дата складення повного тексту ухвали не зазначено, у справі за позовом адвоката Риженка Дениса Олеговича, діючого від імені ОСОБА_1 , до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

14 грудня 2023 року адвокат Риженко Денис Олегович, діючий від імені позивачки ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ПАТ "НАСК "Оранта" страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн, а також стягнути з відповідачки ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 358 724,46 грн, вартість проведення експертизи в розмірі 4 800,00 грн та вартість доставки транспортного засобу на стоянку в розмірі 1 200,00 грн.

Позов обґрунтований наступним.

14 лютого 2023 року близько 12:25 год т/з Нісан Рог, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням капрала поліції помічника ОСОБА_2 , рухаючись по вул. Кременчуцькій в місті Херсоні, виїхав на вул. Українську, де зіткнувся з автомобілем Нісан Мурано, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул. Українській. В результаті вказані транспортні засоби опинились на тротуарній доріжці та здійснили наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка отримала тілесні ушкодження та померла на місці.

Вказана інформація була внесена до ЄРДР за № 0000041 від 14.02.2023 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В результаті вказаної ДТП автомобіль позивачки було пошкоджено, а тому позивачці завдано збитки на суму 518 724,46 грн, які підлягають відшкодуванню. Розмір збитків підтверджується, як вказано в позовній заяві, висновком транспортно-товарознавчого дослідження.

Від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 надійшло клопотання про зупинення провадження у цій цивільній справі № 766/12158/23 до набрання законної сили вироком у кримінальній справі № 766/150/23 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яка перебуває у провадженні Херсонського міського суду Херсонської області.

Оскаржуваною ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05 червня 2024 рокупровадження у цій справі було зупинено до набрання законної сили вироком у кримінальній справі № 766/150/23 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

У своїй апеляційній скарзі адвокат Риженко Денис Олегович, діючий від імені ОСОБА_1 , просить вказану ухвалу скасувати й направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Зокрема, вказав, що суд при постановленні оскаржуваної ухвали: належно не мотивував зв`язок між очікуваними висновками судового рішення у наведеній кримінальній справі та предметом спору у справі, що переглядається; не конкретизував чому, з огляду на характер заявлених вимог, неможливо розглянути справу без попереднього розгляду кримінальної справи; не зазначив, чому зібрані у справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. При цьому зазначив, що стороною позивача було надано висновок експерта №СЕ-19/122-23/1124-ІТ, відповідно до якого дії відповідача-2 (водія "Nissan" модель Rogue, реєстр.№ НОМЕР_1 ) знаходились в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням події даної ДТП.

Також вказав, що суд не прийняв до уваги того, що відповідач-2 не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву, де він міг заперечувати проти наявності вини у вказаній ДТП та надати докази на спростування її наявності. Отже, на його думку, в діях відповідача-2 вбачаються ознаки зловживанням процесуальними правами, що істотно впливає на дотримання розумних строків при розгляді цієї справи.

Також зазначив, що суд залишив поза увагою положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а такожвимоги ЄСПЛ (зокрема у справах "Жоффр де ля Прадель проти Франції", "Беллет проти Франції", "Фрідлендер проти Франції") щодо ефективності доступу до суду та розумності тривалості судового розгляду.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Риженко Денис Олегович, діючий від імені позивачки ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ПАТ "НАСК "Оранта" страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн, а також стягнути з відповідачки ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 358 724,46 грн, вартість проведення експертизи в розмірі 4 800,00 грн та вартість доставки транспортного засобу на стоянку в розмірі 1 200,00 грн (а.с.1-9).

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05 лютого 2024 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом. При цьому суд ухвалив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.37).

Від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 надійшло 26.03.2024 року клопотання про зупинення провадження у цій цивільній справі № 766/12158/23 до набрання законної сили вироком у кримінальній справі № 766/150/23 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яка перебуває у провадженні Херсонського міського суду Херсонської області (а.с.60-64).

Клопотання обґрунтовано тим, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, направлено до Херсонського міського суду Херсонської області (справа № 766/150/23).

Розгляд справи триває.

В даному випадку існує об`єктивна неможливість розгляду цієї цивільної справи № 766/12158/23 до вирішення кримінальної справи № 766/150/23 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яка полягає в тому, що рішенням суду, ухваленим в порядку кримінального судочинства, будуть встановлені обставини, які можуть вплинути на збирання та оцінку доказів у цій цивільній справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення, в тому числі і щодо наявності в діях ОСОБА_2 вини у вчиненні кримінального правопорушення, а відтак і вини у спричиненні позивачу шкоди. В свою чергу, наявність вини в діях ОСОБА_2 є обов`язковою передумовою для стягнення з неї заявленої позивачем шкоди. Оскільки відповідно до положень ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, в той час, як вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, вирішення даної справи є неможливим до набрання законної сили вироку у кримінальній справі № 766/150/23 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Задовольняючи вказане клопотання та зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції, пославшись на п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, виходив з того, що цивільна та кримінальна справа є взаємопов`язаними та від вирішення кримінальної справи залежить подальший розгляд даної цивільної справи, а тому існує об`єктивна неможливість розгляду цивільної справи №766/12158/23 до набрання законної сили вироком у кримінальній справі №766/150/23 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Також, як такі, що не ґрунтуються на вимогах законодавства, суд не прийняв до уваги заперечення представника позивачки ОСОБА_5 , з яких вбачається, що вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП встановлюється висновком експертизи. При цьому суд послався на положення ст.62 Конституції України, зазначивши, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, в той час, як вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд наголосив, що вирішення цієї справи є неможливим до набрання законної сили вироку у кримінальній справі № 766/150/23 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи його правильним по суті.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Аналіз норм Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (ч.1 ст.22, п.34.1 ст.34, підп. 37.1.4 п.37.1 ст.37, п.1 ч.2 ст.38, п.а) ч.1 ст.41) дає підстави для висновку, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування згідно із положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом випадках МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, чи якщо страховик (МТСБУ) не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Вказане узгоджується із сталою практикою Верховного Суду та висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.

Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним (постанова Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16).

Відтак, з огляду на зазначене, уточнення правових позицій, висловлених у пунктах 149, 150 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), у потерпілого відсутнє альтернативне право обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, то в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови винною особою.

У цій справі позивач, враховуючи принцип диспозитивності, пред`явив позов до страховика та, на його думку, відповідачки ОСОБА_2 , як винної особи, оскільки просить стягнути з останньої різницю між фактичним розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 358 724,46 грн, вартість проведення експертизи в розмірі 4 800,00 грн та вартість доставки транспортного засобу на стоянку в розмірі 1 200,00 грн.

Частина 2 ст.286 КК України встановлює покарання (позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого) за вчинення кримінального правопорушення поти безпеки руху та експлуатації транспорту, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

У свою чергу частина 6 ст.82 ЦПК України передбачає підстави звільнення від доказування, зокрема, встановлює, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою

Відповідно до положень ч.1 ст.1188 ЦК України, яка регулює питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст.1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

У цій справі суть спірних правовідносин, предмет і підстава позову полягають у відшкодуванні матеріальної шкоди у зв`язку із завданням шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, адже мова йде про відшкодування шкоди позивачці ОСОБА_1 , завданій в результаті ДТП, що сталася внаслідок зіткнення автомобіля відповідачки ОСОБА_2 , яка рухалася по АДРЕСА_1 , де зіткнулася з автомобілем під керуванням позивачки ОСОБА_1 , яка рухалася по вул. Українській.

Тобто, мова йде про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки.

А тому, згідно з ч.1 ст.1188 ЦК України, визначальним для задоволення позову позивачки є визначення вини відповідачки ОСОБА_2 в ДТП, що сталася.

Й саме вина відповідачки ОСОБА_2 наразі встановлюється в кримінальній справі № 766/150/23, адже в результаті вказаної ДТП транспортні засоби позивачки й відповідачки ОСОБА_2 опинились на тротуарній доріжці та здійснили наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка отримала тілесні ушкодження та померла на місці.

У порядку цивільного судочинства вина відповідачки ОСОБА_2 в зазначеній ДТП встановлена бути не може.

Суд першої інстанції, пославшись на положення ст.62 Конституції України,обґрунтовано вважав, що ця цивільна справа № 766/12158/23 та вказана кримінальна справа № 766/150/23 є взаємоповязаними та від вирішення кримінальної справи залежить подальший розгляд цієї цивільної справи, а тому існує обєктивна неможливість розгляду цієї цивільної справи до набрання законної сили вироком у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Адже є важливим встановлення саме у кримінальному судочинстві, яке наразі триває, обставин, які не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі.

За наслідком вирішення кримінальної справи буде встановлено факт вчинення або невчинення ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем, відповідного діяння у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху, внаслідок якого загинула особа, а також факт наявності чи відсутності вини ОСОБА_2 у вчиненні відповідного кримінального правопорушення. І вирок суду буде обов`язковим для суду, що розглядає цивільну справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В результаті ДТП (зіткнення двох автомобілів), внаслідок якої загинула стороння людина, пішохід, що стало підставою для кримінального провадження, позивачці, яка була однією з двох володільців джерел підвищеної небезпеки, завдано збитки, які вона намагається відшкодувати в порядку цивільного судочинства, пред`явивши позов до страхової компанії та відповідачки ОСОБА_2 , як другого володільця джерела підвищеної небезпеки.

Однак, наразі не можна виключити можливість того, що в результаті розгляду кримінальної справи буде встановлено факт того, що ОСОБА_2 не вчиняла відповідні дії (бездіяльність), що стане неможливою її відповідальність за вказаним позовом.

Важливим є й те, що обставини, які розглядаються судом у кримінальній справі № 766/150/23, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі, оскільки, відповідно до ст.62 Конституції України,саме в порядку кримінального судочинства можуть бути встановлені факти вчинення або невчинення ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем, відповідного діяння у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху, внаслідок якого загинула особа, а також факт наявності чи відсутності вини ОСОБА_2 у вчиненні відповідного кримінального правопорушення.

Таким чином, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неналежне мотивування судом свого висновку та неврахування наявності висновку експерта, відповідно до якого дії відповідачки ОСОБА_2 знаходились в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням події даної ДТП. При цьому апеляційний суд враховує те, що, як вже вказувалось, у цій справі мова йде про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, а тому, згідно з ч.1 ст.1188 ЦК України, для задоволення позову позивачки необхідним є визначення вини відповідачки ОСОБА_2 в ДТП, що сталася. У порядку ж цивільного судочинства вина відповідачки ОСОБА_2 в зазначеній ДТП встановлена бути не може, оскільки в результаті ДТП загинула стороння особа, пішохід, що є підставою для кримінального провадження й встановлення саме в кримінальному судочинстві вини відповідної особи в зазначеній ДТП. Адже, відповідно до ст.62 Конституції України,саме в порядку кримінального судочинства можуть бути встановлені факти вчинення або невчинення ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем, відповідного кримінального правопорушення, внаслідок якого загинула особа, а також факт наявності чи відсутності її вини в цьому.

Також підлягають залишенню поза увагою й посилання скаржника на неподання відповідачкою ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву й відповідних доказів, що, на думку скаржника, свідчить про зловживання нею процесуальними правами й істотно впливає на дотримання розумних строків при розгляді цієї справи. При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що подання відзиву на позовну заяву є правом відповідача (ст.178 ЦПК України), а подання доказів є правом учасників справи (п.2 ч.1 ст.43 ЦПК України).

Крім того, підлягають відхиленню й посилання на неврахування судом положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а такожвимоги ЄСПЛ, визначені у відповідних справах, щодо ефективності доступу до суду та розумності тривалості судового розгляду. При цьому апеляційний суд виходить з того, що ефективність доступу до суду та розумність тривалості судового розгляду визначаються саме в межах певного виду судочинства, встановленого законом. І жодна особа не може на свій розсуд обирати шлях для захисту свого права, що передбачає зміну встановленого законом виду судочинства. Адже, відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не вказують на такі її порушення, що вплинули на правильність вирішеного судом питання, апеляційний суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Риженка Дениса Олеговича, діючого від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 05 червня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 18 липня 2024 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська