Справа № 176/34/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Борис О.Н., за участі секретаря судового засідання Годунової В.Г., в порядку ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання батьківства, третя особа Жовтоводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

встановив:

В березні 2024 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшли матеріали цивільної справи для розгляду за підсудністю за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання батьківства, третя особа Жовтоводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

На підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2024 року матеріали справи були передані для розгляду судді Борис О.Н.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що весною 2006 року позивач познайомився та почав зустрічатися з відповідачем ОСОБА_4 . Після того, як позивач дізнався про те, що остання перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , їхні відносини погіршилися та стосунки між ними припинилися. Перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_5 . Батьком у свідоцтві про народження останнього зазначений відповідач ОСОБА_2 24.02.2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано. Згодом відносини між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 покращилися, останні відновили свої стосунки. 16.10.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб. Тривалий час позивач, відповідач ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_5 проживали однією сім`єю. Останній називає позивача батьком. Восени 2023 року позивач переконався, що ОСОБА_2 є його сином.

На підставі викладеного, просив суд визнати його батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у місті Першотравенськ Дніпропетровської області, а також внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказавши батьком дитини позивача та виключивши з актового запису відомості про батька дитини ОСОБА_2 , а також видати нове свідоцтво про народження.

Ухвалою суду від 19 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 07 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. Позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. Позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення.

Представник третьої особи Жовтоводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та прийняття рішення на розсуд суду.

У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьком дитини у Свідоцтві про народження записаний ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Вказане підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16.05.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області. (а.с. 11)

24 лютого 2010 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. (а.с. 12)

Згідно з копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , яке видане 16 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Любашівського районного управління юстиції Одеської області, 16 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено шлюб. (а.с. 13)

Позивач стверджував, що відносини між ним та відповідачем ОСОБА_3 розпочалися весною 2006 року, коли остання перебувала у шлюбі. Через деякий час сторони припинили стосунки та не спілкувалися. Згодом відносини між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 покращилися, останні відновили свої стосунки та 16.10.2010 року уклали шлюб. Восени 2023 року позивач переконався, що ОСОБА_2 є його сином, а тому позивач вважає себе рідним батьком останнього.

Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 статті 5 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. ст. 122 та 125 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 122 СК України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

19 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «М. Т. проти України» («M.T. v. Ukraine», заява № 950/17), у якому звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (див. рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» («Kautzor v. Germany»,заява № 23338/09), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» («Ahrens v. Germany», заява № 45071/09, § 74)

За загальним правилом, саме висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Відтак, у даному випадку, для з`ясування обставин, що мають суттєве значення для справи, необхідним є висновок судової молекулярно-генетичної експертизи.

Водночас, суд зазначає, що хоча висновок судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства, проте, його необхідно оцінювати з урахуванням положень ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

У даному випадку у справі не було заявлено про призначення судово-генетичної експертизи для встановлення біологічного батьківства позивача відносно дитини, не подавалась заява про допит свідків, не надано жодних належних та допустимих доказів кровного споріднення (батьківства) позивача з дитиною.

Так, на підтвердження своїх доводів позивач долучив до позову копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також копії свідоцтва про розірвання шлюбу між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_8 та свідоцтва про шлюб, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_9 , що самі по собі не можуть бути єдиними необхідними доказами батьківства позивача відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Інших переконливих доказів, які б беззаперечно підтверджували позовні вимоги та обставини справи позивач до суду не надав.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина перша статті 263 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Отже, на підставі вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не є у повній мірі доведеними та обґрунтованими належними доказами, тому відсутні підстави для їх задоволення. Доводи позивача є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), у зв`язку із чим позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання батьківства, третя особа Жовтоводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), слід залишити без задоволення.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до правил ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із залишенням позовних вимог без задоволення судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 121, 122, 129 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 13, 247, 258, 263, 267, 273, 355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання батьківства, третя особа Жовтоводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ? залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Жовтоводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , місцезнаходження юридичної особи: 52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, пл. Миру, 4.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 01 серпня 2024 року.

Суддя: О. Н. Борис