Справа № 522/7438/24
Провадження № 2-о/522/310/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі судового засідання Сировій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, за участю зацікавленої особи Приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєвої Тетяни Михайлівни,-

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2024 року представник заявника адвокат Болдузєва І.І. звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, за участю зацікавленої особи Приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєвої Тетяни Михайлівни.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 травня 2024 року, вищевказана заява передана на розгляд судді Свяченій Ю.Б.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2024 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та призначене судове засідання на 26 червня 2024 року.

У судове засідання, призначене на 26 червня 2024 року сторони не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. Судом було направлено судові повістки на адресу учасників, та розміщено оголошення на сайті суду. Судова повістка, направлена приватному нотаріусу Андрєєвій Т.М. повернулася до суду з відміткою про отримання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Крім того згідно довідки про доставку електронного листа ухвала про відкриття провадження від 15.05.2024 року по справі № 522/7438/24 доставлена до поштової скриньки представнику заявника 21.05.2024 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить до наступного, виходячи з наступних підстав.

Заявник вважає, що вказана позовна заява територіально підсудна Приморському районному суду м. Одеси.

Однією із умов реалізації права особи на пред`явлення позовної заяви є дотримання вимог підсудності.

Правила підсудності справ, які розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, визначені у параграфі 3 глави 2 розділу І ЦПК України (ст. 26-30 Кодексу).

У вказаному параграфі ЦПК України встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності (ст. 27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (ст. 26), правила альтернативної підсудності (ст. 28) та правила виключної підсудності (ст. 30).

За загальним правилом ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Статтею 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність, зокрема в частині 1 цієї статті зазначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові від 09 вересня 2020 року у справі N 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Згідно з ч. 4ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі N 911/2390/18 Велика Палата ВС визначила, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Позиція Великої Палати ВС ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Відповідно до статті 181 ЦК України речі поділяються на нерухомі і рухомі. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Речові права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

До позовів про право на нерухоме майно відносяться позови щодо захисту речових прав на нерухоме майно, зокрема: віндикаційний -про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України); негаторний - про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України); про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України) тощо.

Отже, до спорів, що виникають з приводу нерухомого майна, відносяться спори, вимоги за якими безпосередньо стосуються об`єкта нерухомого майна, і не відносяться спори, предметом яких є стягнення будь-якої грошової заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, незалежно від того, що такий договір укладений стосовно нерухомого майна. До таких позовів застосовуються загальні правила підсудності.

Враховуючи викладене, до спорів, що виникають з приводу нерухомого майна і до яких слід застосовувати правила виключної підсудності, відносяться спори, вимоги за якими безпосередньо стосуються об`єкта нерухомого майна.

Згідно ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 31 цього Кодексу суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Заявник просить встановити факт належності правовстакновлюючого документу договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєвою Т.М., що територіально відноситься до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (67707, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Військової слави, 27).

Тому суд приходить до висновку що вказані позовні матеріали слід передати за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (67707, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Військової слави, 27) для розгляду по суті.

Керуючись ст. 27, 30, 31, 32, 187, 258-260, 354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, за участю зацікавленої особи Приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєвої Тетяни Михайлівни направити за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (67707, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Військової слави, 27), для розгляду по суті.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали.

Суддя Ю. Б. Свячена