Справа № 463/6734/22 Головуючий у 1 інстанції: Пантелєєв Д.Г.
Провадження № 22-ц/811/3736/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

за участю: представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 адвоката Репака В., представника ПАТ АБ «Укргазбанк» - Щищак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 17 листопада 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», на постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича про відкриття виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в:

В вересні 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду зі скаргами на постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича про відкриття виконавчого провадження.

Скарги мотивовані тим, що 27.05.2014р. Бориславським міським судом Львівської області по справі №438/1993/13-ц видано виконавчий лист від 08.05.2014р. про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №292/13/83-1 від 21.02.2012р. у розмірі 143 822,46 грн. Відповідно до виконавчого листа, строк його виконання до 2017 року. Проте, 26.08.2022р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць Андрієм Андрійовичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №69721455 за вищевказаним виконавчим листом. Постанову від 26.08.2022р. про відкриття виконавчого провадження №69721455, вони отримали 06.09.2022р. Вважають, що станом на 26.08.2022р.,момент прийняття приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, стягувачем було пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документу до виконання. Таким чином, постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження є незаконною і підлягає скасуванню. Просили суд визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича про відкриття виконавчого провадження №69721455 від 26.08.2022р.

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 17 листопада 2023 року в задоволенні скарг відмовлено.

Ухвалу суду оскаржили ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подавши апеляційну скаргу.

Вважають, що неповне з`ясування обставин справи потягло невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що представником АБ «Укргазбанк» надано копію виконавчого листа від 03.04.2014 з відмітками про те, що 30.06.2016 виконавчий лист був повернутий стягувану, а потім значиться відмітка про повернення виконавчого листа 09.12.2021 року.

Таким чином, з відміток державного виконавця очевидно, що строк на повторне пред`явлення виконавчого листа у стягувача, після його повернення 30.06.2016 сплинув 30.06.2019.

Крім цього, представником стягувача надана не завірена копія заяви про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2019, яка начебто була відправлена до Бориславського міського відділу ВДВС, та копія рекомендованого відправлення, на якому не значиться дата подання та дата і розписка в одержанні рекомендованого листа.

Вважають, що з 2016 року до 2021 рік виконавчі дії у 2019 році не проводились, а відтак має місце пропущення стягувачем строку на звернення з ВЛ до Бориславського міського ВДВС в березні 2021 року та відкриття виконавчого провадження постановою від 12.03.2021.

Просять ухвалу суду скасувати та винести постанову, якою апеляційну скаргу задоволити, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

26 квітня 2024 року представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - Щищак І.С. подала відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

09 травня 2024 року представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. адвоката Репака В. подав відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

26 липня 2024 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 подали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 адвоката Репака В., представника ПАТ АБ «Укргазбанк» - Щищак І.С. на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стягувачем ПАТ «Укргазбанк» повторно пред`явлено виконавчий документ до виконання в межах трирічного строку, який не закінчився, а тому передбачені законом підстави для задоволення скарг відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що заочним рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 03 квітня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №292/13/83-І від 21.02.2012 р. у розмірі 143 822 грн. 46 коп., а також з кожного по 719 грн. 11 коп. оплаченого позивачем судового збору.

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 28.04.2021р. заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 03.04.2014р. залишено без задоволення.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06.04.2022р. заочне рішення Бориславського міського суду Львівської області від 03 квітня 2014 року залишено без змін.

На виконання рішення суду 27.05.2014 року Бориславським міським судом Львівської області видано виконавчі листи.

26 серпня 2022 року приватним виконавцем Пиць А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69721455, яку скеровано боржнику та стягувачу.

Відповідно до ст.. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час видачі виконавчого документа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, 05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, № 1404-VI1I (надалі - Закон), ст. 12 якого передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до п. 5 Розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки. встановлені цим Законом.

З виконавчого листа від 03.04.2014 року, виданого за рішенням суду у справі №2/438/200/2014 вбачається, що у графі «відмітки державного виконавця про виконання рішення (вироку) або повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причин повернення» вищезазначених виконавчих листів, зазначено, що 09.12.2021р. даний виконавчий документ було повернуто стягувачу за п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк пред`явлення виконавчих листів сплинув в 2019 році, а тому на їхню думку приватним виконавцем Пиць А.А. неправомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69721455 та постанову про відкриття виконавчого провадження № 69720707 колегія суддів вважає безпідставними.

Так, постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 12.03.2021 року Бориславським МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області та постанова про повернення виконавчого листа від 09.12.2021 року не оскаржувались ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не скасовані та є чинними.

З огляду на зазначене, стягувачем ПАТ «Укргазбанк» повторно пред`явлено виконавчий документ до виконання в межах трирічного строку, який не закінчився. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.09.2019 року у справі № 285/4325/15-ц, у постанові від 10.10.2018 року у справі № 285/4208/15-ц, у постанові від 21.11.2018 року у справі № 2-160/11-ц.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Оскільки рішення суду не було виконане в повному обсязі, скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Окрім цього, представник Приватного виконавця ОСОБА_1 адвокат Репак В.В. у відзиві на апеляційну скаргу просив стягнути витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000грн.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі N 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі N 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі N 317/1209/19 (провадження N 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі N 648/1102/19 (провадження N 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі N 554/2586/16-ц (провадження N 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі N 753/1203/18 (провадження N 61-44217св18). Тобто вказана судова практика є незмінною.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Приватного виконавця Пиця Андрія Андрійовича слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 5000грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 17 листопада 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 липня 2024 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.