ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Барильської А.П., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» (далі - ТОВ «ФК «Аваліст») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 29 грудня 2019 року АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №, за яким банк надав, а позичальниця отримала кредит в розмірі 22 501,10 грн. строком до 29 грудня 2021 року, зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом 3% від суми кредиту та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,1% річних. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів - згідно Графіку.

Вказували, що 17 грудня 2021 року між АТ «ОТП Банк» та ними був укладений договір факторингу, відповідно умов якого право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором перейшло до них.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустила порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № від 29 грудня 2019 року у загальному розмірі 20 721,09 грн., що складається з заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 17 612,88 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 3,09 грн., та заборгованості по сплаті комісії по кредиту у сумі 3 105,12 грн., просили суд ухвалити рішення, яким стягнути вказану заборгованості та витрати у розмірі 2 684 грн. судового збору та 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Аваліст», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Стягнути судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги та 12 000 грн. витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність заявлених ними позовних вимог та неповно з`ясував обставини справи. Ними надано достатньо належних та допустимих доказів, доведено факт укладання кредитного договору, отримання позичальником коштів за ним та їх використання. Факт набуття права вимоги та розмір заборгованості.

Відповідачка правом на надання відзиву не скористалася.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України, у редакції чинній на час подання апеляційної скарги).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 20 721,09 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та апеляційну скаргу подано до набрання чинності Законом України від 19 червня 2024 року №3831-IX "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах" Прикінцевими положеннями якого установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає часткову задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 29 грудня 2019 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, за умовами якого банк надав відповідачці кредит на придбання товарів у розмірі 22 501,10 грн. строком до 29 грудня 2021 року зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 3% від суми кредиту та сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 0,1% річних.

17 грудня 2021 року між АТ «ОТП Банк» та позивачем укладено договір факторингу №17/12/21, відповідно до умов якого АТ «ОТП Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «АВАЛІСТ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «АВАЛІСТ» приймає належні АТ «ОТП Банк» права вимоги боржників, вказаними у реєстрі боржників.

ТОВ «ФК «АВАЛІСТ» зобов`язання за договором факторингу виконав в повному обсязі та, відповідно, передав належну суму коштів на користь АТ «ОТП Банк», що підтверджується актом приймання-передачі від 17 грудня 2021 року.

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №17/12/21 від 17 грудня 2021 року, ТОВ «ФК «Аваліст» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 20 721,09 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 17 612, 88 грн., заборгованості за відсотками в сумі 3,0 грн. та заборгованості по сплаті комісії по кредиту в сумі 3 105,12 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок позичальника у розмірі зазначеному в кредитному договорі №. Зокрема, позивачем не надано суду копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку, тощо. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності у відповідача заборгованості, її розміру та періоду виникнення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За правилом статті 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилом частини 2 статті 1046 ЦК України, положення якої застосовується до відносин за кредитним договором, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Матеріалами справа підтверджується, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли за кредитним договором від 29 грудня 2019 року №, укладеним між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 після відступлення права вимоги за цим договором ПАТ «ОТП БАНК» позивачу на умовах договору факторингу №17/12/21 від 17 грудня 2021 року.

До суду першої інстанції позивачем було надано копію кредитного договору, копію договору факторингу, копію акту-приймання передачі реєстру боржників №1 по договору факторингу, витягу з реєстру боржників з розрахунком заборгованості (а.с.17-18,19-28,31,34).

З наданих доказів вбачається, що внаслідок невиконання зобов`язання, згідно витягу з реєстру боржників (№4124), заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 29 грудня 2019 року № станом на 17 грудня 2021 року становить 20 721,09 грн., з яких заборгованість за основною сумою кредиту становить 17 612,88 грн., заборгованість за відсотками по кредиту 3,09 грн. та заборгованість по комісії 3 105,12 грн.

Доказів виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 29 грудня 2019 року № матеріали справи не містять і відповідачем суду не надано.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 29 грудня 2019 року № , укладеним між ПАТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 , право вимоги за яким за договором факторингу №17/12/21 від 17 грудня 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Аваліст», позивачу у справі, у вказаному розмірі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Окрім того, до апеляційної скарги ТОВ «ФК «Аваліст», окрім копії кредитного договору та копії договору факторингу, які були подані до суду першої інстанції, подав виписку по особовому рахунку, копію акту приймання-передачі матеріалів кредитної справи, копію паспорту споживчого кредиту, копію графіків платежів, копію анкета-заява, копію специфікації до кредитного договору, копію рахунка-фактури від 29 грудня 2019 року, копію видаткової накладної, копії меморіальних ордерів (а.с.61,62,63,64,65-66,67,68,69,73-75,76-80).

З вищевказаної виписки по картковому рахунку та інших документів вбачається, що позичальниця отримала, користувалася кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів.

Частиною третьою ст.367 ЦПК України застережено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Водночас, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 31 серпня 2022 року у справі №761/24136/15-ц (провадження №61-20393св21), згідно якого судом касаційної інстанції було зазначено, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що поданий заявником під час апеляційного провадження доказ, не подавався до суду першої інстанції і який під час апеляційного розгляду може бути прийнятий лише у виняткових випадках, оскільки він не є новим доказом у розумінні ст.367 ЦПК України, а лише підтверджує раніше подані докази, які містяться у матеріалах справи.

А відтак, колегія суддів вважає, що надані стороною позивача додаткові докази, зокрема, виписка по особовим рахункам відповідачки, акт приймання-передачі матеріалів кредитної справи, паспорт споживчого кредиту, графіки платежів, анкета-заява, специфікація до кредитного договору, рахунок-фактура від 29 грудня 2019 року, видаткова накладна, меморіальні ордери, за своєю правовою природою не є новим доказом та лише додатково свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

При цьому слід зауважити, що виписка по особовим рахунку, подана позивачем, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

На підтвердження розміру заборгованості, до суду першої інстанції надано достатньо належних та допустимих доказів.

Отже, апеляційний суд, дослідивши виписку по особовим рахункам у сукупності з іншими доказами поданими до суду першої інстанції та залишеними останнім без уваги, дійшов висновку, що позовні вимоги доведені.

Окрім того, апеляційний суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18), згідно яких у разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідачка не надала суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника.

Згідно з позицією Верховного Суду в постанові від 08 липня 2020 року по справі №464/4985/15-ц визначено, що твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано.

У постанові від 02 липня 2020 року в справі №753/16745/15-ц Верховним Судом підтримано позицію суду апеляційної інстанції про те, що розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору, а тому є належним доказом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача заявленої заборгованості у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст.133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N755/9215/15-ц).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

З матеріалів справи встановлено, що інтереси позивача у даній справі представляє адвокат Косяк Н.В. яка діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги № 07/23 від 14 лютого 2023 року.

Обсяг правової допомоги та її вартість визначено сторонами договору у розмірі 5 000 грн. за першу інстанцію, 7 000 грн. за апеляційну інстанцію.

Згідно акту приймання передачі наданих послуг № від 10 жовтня 2023 року адвокатом здійснено ознайомлення з матеріалами справи та доказами наданими клієнтом, витрачено часу 1 год., формування правової позиції витрачено часу 1 год., складання позовної заяви, витрачено часу 3 години, формування пакету документів та виготовлення копії позовної заяви, витрачено часу 2 години, усього надано послуг на 5 000 грн. (а.с.36).

Вказана сума була сплачена товариством згідно платіжної інструкції №212 від 10 жовтня 2023 року (а.с.37).

Також адвокатом Косяк Н.В. складено та подано апеляційну скаргу.

Таким чином, з врахуванням фактично виконаної адвокатом позивача роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, колегія суддів вважає за можливе стягнути витати на правову допомогу адвоката в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 7 000 грн.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Аваліст» підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 2 684 грн., за подання апеляційної скарги в розмірі 4 026 грн., а усього 6 710 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» () заборгованість за кредитним договором № від 29 грудня 2019 року у загальному розмірі 20 721,09 грн., що складається з заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 17 612,88 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 3, 09 грн., та заборгованості по сплаті комісії по кредиту у розмірі 3 105,12 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» () судовий збір у розмірі 6 710 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 7 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 липня 2024 року.

Головуючий: Е.Л. Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров