Єдиний унікальний номер 725/4335/24
Номер провадження 2/725/748/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2024 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Скуляк І. А.

при секретарі Ботнар Т.П.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 07 вересня 2016 року.

Від шлюбу у них є дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач вказує, що збереження сім`ї неможливе, оскільки між ним та відповідачкою спільне життя не склалося, шлюбні відносини фактично припинені та на сьогоднішній день шлюб носить формальний характер. Вважає, що подальше сімейне життя з відповідачем неможливе. Просить суд, згідно уточнених позовних вимог, шлюб укладений між ними розірвати та малолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після розірвання шлюбу залишити проживати разом з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на його повному самостійному вихованні та утриманні.

В судове засідання позивач не з`явився, від нього до суду надійшла заява в якій просив суд справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання відповідачка не з`явилася, від неї до суду надійшла нотаріально посвідчена заява, в якій просить суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації.

Суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 вересня 2016 року у Чернівецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис №1459, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. /а.с. 8/.

Від шлюбу у сторін є дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . /а.с. 9/.

Згідно ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

У постанові від 22 грудня 2021 року у справі №339/143/20 Верховний Суд визначив, що за загальним правилом за відсутності спору, щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання та умов утримання їх спільної дитини, що підтверджується договором про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні. /а.с. 22/.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Крім того, при розгляді справи було встановлено, що дитина на час вирішення спору проживає разом з батьком, саме він, як батько, займається її вихованням, утримує її матеріально, піклується про неї.

Актом №349 про підтвердження фактичного місця проживання та витягом №612514-1 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09 травня 2024 року підтверджено, що позивач - батько ОСОБА_1 та його донька, ОСОБА_3 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с. 23, 27/.

Письмовими поясненнями сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтверджується факт того, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає разом позивачем та донькою. Позивач - батько ОСОБА_1 самостійно виховує доньку та піклуюся про неї. /а.с. 24-26/.

Відповідно до довідки від 08.05.2024 року ОСОБА_3 знаходиться на обліку в Амбулаторно-поліклінічному відділенні комунальне некомерційне підприємство «Міська поліклініка №3» Чернівецької міської ради. Декларація укладена з лікарем Підлуська М.В . За медичною допомогою та проведенням профілактичних щеплень з дитиною звертається батько ОСОБА_1 , всі рекомендації сімейного лікаря виконує. /а.с. 28/.

Згідно із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.07.2017 року, ОСОБА_1 , є фізичною особою-підприємцем. /а.с. 29-34/.

Окрім того, факт проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком, здійснення ним самостійного виховання неповнолітньої дитини та перебування на його утриманні також підтверджується особистою заявою ОСОБА_2 , яка нотаріально посвідчена. /а.с. 39/.

Також судом надавався необхідний термін сторонам для проходження досудової Медіації, однак така результатів не надала, сторони згоди щодо проживання, піклування дітей не досягли, змін у відношеннях один до одного не відбулось.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

У статті 112 СК України зазначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки їхня сім`я розпалася остаточно, на даний час шлюб носить формальний характер.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що збереження сім`ї між сторонами неможливе, та зокрема суперечить правам та інтересам позивача, відсутність спору між сторонами, щодо визначення місця проживання та порядку утримання їх спільної дитини, згоди самої матері, та те, що відповідачка позов визнала, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково, в частині розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 з батьком на його самостійному вихованні та утриманні.

Щодо інших позовних вимог, то суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити, оскільки позивачем на надану суду жодних належних доказів на підтвердження даних вимог.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по зверненню до суду в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 24, 112 СК України, ст. 189-200, 206 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), який зареєстрований 07 вересня 2016 року у Чернівецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис №1459.

Малолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після розірвання шлюбу залишити проживати разом з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на його самостійному вихованні та утриманні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці І. А. Скуляк