ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 серпня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/367/23

Головуючий у першій інстанції - Коротка А. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/298/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк

''Укргазбанк ''

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Короткої А.О. від 22 серпня 2023 року, місце ухвалення рішення - м.Прилуки, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за порушення грошового зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних, в якому просило стягнути солідарно із відповідачів на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" грошові кошти за порушення грошового зобов`язання, у розмірі 8 753,85 грн. Також позивач ставив питання про стягнення з відповідачів судового збору у сумі 2 684 грн., в рахунок відшкодування судових витрат за подання позовної заяви. В обґрунтування вимог заявленого позову ПАТ АБ "Укргазбанк" вказувало, що заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.04.2012 року у справі №2517/3778/12 позов банку до відповідачів було задоволено повністю, і стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ Акціонерний банк "Укргазбанк" 30 679 грн. 99 коп. заборгованості за кредитом, та по 153 грн. 40 коп. судових витрат по справі із кожного. Накладено арешт на належний на праві власності ОСОБА_2 втомобіль НОМЕР_1 , легковий седан, 2008 року випуску, колір - чорний, реєстраційний номер CB1582AM, заборонивши будь-які дії по його відчуженню. Проте, як стверджував позивач, фактично заборгованість за кредитним договором відповідачами не погашена, а рішення суду не виконано. Позивач зазначав, що у зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору та рішення суду, що підтверджується виписками по рахунках, відповідно до статті 625 ЦК України, банк має право вимагати від позичальника/боржника сплатити три проценти річних від простроченої суми, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а саме, заборгованість за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентах за рішенням суду (3% річних) за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, яка за розрахунком банку становить 8 753,85 грн. Також б ставив питання про стягнення з відповідачів суми сплаченого судового збору у розмірі 2 684 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.08.2023 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних - відмовлено.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ПАТ АБ "Укргазбанк", суд першої інстанції послався на лист Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області №1328 від 16.01.2023 року, з якого вбачається, що виконавчий лист №2/2517/464 від 24.04.2012 року, виданий Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованості в розмірі 30 679,99 грн. був фактично виконаний; станом на 16.01.2023 року виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 на виконанні у відділі не перебувають. Зважаючи на те, що відповідачами повністю виконано зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, визначеної рішенням суду, що було повністю підтверджено у судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 22.08.2023 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Доводи апеляційної скарги ПАТ АБ "Укргазбанк" вказують, що рішення суду першої інстанції від 22.08.2023 року є незаконним, ухваленим із неповним дослідженням обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, і тому підлягає скасуванню. В доводах апеляційної скарги ПАТ АБ "Укргазбанк" не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що оскільки відповідачами повністю виконано зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, визначеної рішенням суду, то відсутні підстави для задоволення позову. Апелянт зазначає, що даний висновок суду першої інстанції суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.09.2021 року у справі №759/4755/19, провадження№61-1450бсв20, відносно того, що відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором a6o законом. За змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання, i вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Апелянт вказує, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Заборгованість за рішенням суду відповідачами була погашена 16.01.2023 року, а отже, виконання зобов`язання було припинено 16.01.2023 року, а нарахування 3% річних здійснювалось з 12.03.2017 року і до 23.02.2022 року. Апелянт звертає увагу на ті обставини, що заборгованість була погашена вже після подання позовної заяви про стягнення 3% річних, тому обґрунтування суду першої інстанції відмови у задоволенні заявленого позову, повним погашенням заборгованості, є необґрунтованим. За доводами апелянта, Банк має право стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період до погашення заборгованості в повному обсязі.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.08.2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за порушення грошового зобов`язання, без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.86,87,89), сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 10.09.2008 року між ВАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №63/036-Ф08 (а.с.6-11).

10.09.2008 року між ВАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було укладено договір поруки №63/036-Ф08-Р (а.с.12-14).

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.04.2012 року у цивільній справі за позовом ПАТ АБ ''Укргазбанк'' до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку 30 679,99 грн. заборгованості за кредитним договором та по 153,40 грн. судових витрат із кожного (а.с.19-20).

Із виписки із особового рахунку ОСОБА_1 за хронологічний період з 10.09.2008 року по 05.12.2022 року відділення АБ ''Укргазбанк'' вбачається, що станом на 05.12.2022 року, вказане рішення суду не виконано (а.с.23-30).

Відповідно до проведеного позивачем розрахунку розміру 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України, за хронологічний період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року (включно), виходячи із простроченої суми заборгованості у розмірі 30 679,99 грн., розмір 3% річних становить 3 328,94 грн., а з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 8 753,85 грн. (а.с.21-22).

Згідно з копією квитанції №21 від 03.01.2023 року, ОСОБА_2 було перераховано кошти в розмірі 10 378,45 грн. на рахунок позивача (а.с.47).

З листа Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області №1328 від 16.01.2023 року вбачається, що виконавчий лист №2/2517/464 від 24.04.2012 року, виданий Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованості в розмірі 30 679,99 грн., був фактично виконаний. Станом на 16.01.2023 року, виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 на виконанні у відділі не перебувають (а.с.49).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 22.08.2023 року, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції послався на ті обставини, що відповідачами повністю виконано зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, визначеної рішенням суду, і тому відсутні підстави для задоволення позову.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ПАТ АБ "Укргазбанк" відносно того, що рішення суду першої інстанції від 22.08.2023 року є незаконним, ухваленим із неповним дослідженням обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Договір, як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину), є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також із намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.03.2021 року у справі № 607/11746/17, провадження № 61-18730св20).

У частині першій статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12-ц, провадження №14-10цс18, зроблено висновок, що: "…припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання."

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №14-154цс18, суд відступив від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23.09.2015 року у справі №6-1206цс15, від 21.09.2016 року у справі №6-1252цс16, і дійшов висновку, що "…звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України."

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 року в справі №522/1528/15-ц, провадження №14-67цс20, вказано, що: "… рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення."

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16, провадження №12-142гс19, вказано, що: "… у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання."

Згідно з пунктами 6.20, 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.05.2018 року у справі №910/1238/17, провадження №12-83гс18, термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц, провадження №14-241цс19 та №646/14523/15-ц, провадження №14-591цс18; від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, провадження №12-105гс19; від 18.03.2020 року у справі №902/417/18, провадження №12-79гс19; від 17.05.2023 року у справі №341/416/20, провадження №61-5611св22.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями частин першої, другої, третьої статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.04.2012 року у цивільній справі за позовом ПАТ АБ ''Укргазбанк'' до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку 30 679,99 грн. заборгованості за кредитним договором та по 153,40 грн. судових витрат із кожного (а.с.19-20).

Із виписки із особового рахунку ОСОБА_1 за хронологічний період з 10.09.2008 року по 05.12.2022 року відділення АБ ''Укргазбанк'' вбачається, що станом на 05.12.2022 року, вказане рішення суду не виконано (а.с.23-30).

Відповідно до проведеного позивачем розрахунку розміру 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України, за хронологічний період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року (включно), виходячи із простроченої суми заборгованості у розмірі 30 679,99 грн., розмір 3% річних становить 3 328,94 грн., а з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 8 753,85 грн. (а.с.21-22).

Згідно з копією квитанції №21 від 03.01.2023 року, ОСОБА_2 було перераховано кошти в розмірі 10 378,45 грн. на рахунок позивача (а.с.47).

З листа Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області №1328 від 16.01.2023 року вбачається, що виконавчий лист №2/2517/464 від 24.04.2012 року, виданий Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованості в розмірі 30 679,99 грн., був фактично виконаний. Станом на 16.01.2023 року, виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 на виконанні у відділі не перебувають (а.с.49).

Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги щодо невідповідності нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог заявленого позову, з тих підстав що, як вказав суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 22.08.2023 року, відповідачі повністю виконали зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, визначеної рішенням суду.

Необхідно зазначити, що даний висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки при розгляді даного спору по суті вимог заявленого позову, судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги ті обставини, що на період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, боржник не повинен сплачувати за нього проценти, відповідно до статті 1048 ЦК України, натомість настає відповідальність боржника, а саме, обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому Законом або договором.

Також судом першої інстанції при розгляді даної справи не прийнято до уваги, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних, передбачених у частині другій статті 625 ЦК України, виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору, і тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Відповідно до проведеного позивачем розрахунку розміру 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України, за хронологічний період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, виходячи із простроченої суми заборгованості у сумі 30 679,99 грн., розмір 3% річних становить 3 328,94 грн., а із врахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 8 753,85 грн. (а.с.21-22). Правильність проведеного позивачем вказаного розрахунку відповідачами не спростована, як і не надано ними відповідного контррозрахунку, і за даних обставин, даний розрахунок може бути покладено в основу рішення по суті вимог заявленого позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц, провадження №14-254цс19, зазначено наступне: ''… главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.''

Як вбачається із матеріалів даної цивільної справи, заява про застосування спливу позовної давності відповідачами в ході судового розгляду даної справи, не вчинялась.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ПАТ АБ "Укргазбанк" необхідно задовольнити, при цьому, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.08.2023 року - скасувати. За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти постанову по суті вимог заявленого позову, якою позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за порушення грошового зобов`язання - задовольнити, та, відповідно стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" кошти у розмірі 8 753 (вісім тисяч сімсот п`ятдесят три) грн. 85 коп., за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до приписів частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне провести розподіл судових витрат між сторонами спору.

Згідно матеріалів справи, за подання позовної заяви Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк" було сплачено 2 684 грн. судового збору (а.с.1), за подання апеляційної скарги позивачем було сплачено 4 026 грн. судового збору, а всього: 6 710 грн.

Оскільки вимоги заявленого ПАТ АБ ''Укргазбанк'' позову та апеляційної скарги апеляційним судом задоволено у повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в судах першої та апеляційної інстанції, підлягають відшкодуванню у повному обсязі, шляхом стягнення із ОСОБА_1 та із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" по 3 355 (три тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн., із кожного, в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору в судах першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 369, 374; п.1, п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" - задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 серпня 2023 року, скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за порушення грошового зобов`язання, задовольнити.

Стягнути у солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" кошти у розмірі 8 753 (вісім тисяч сімсот п`ятдесят три) грн. 85 коп., за порушення грошового зобов`язання.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" 3 355 (три тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору в судах першої та апеляційної інстанцій.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" 3 355 (три тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору в судах першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 09.08.2024 року.

Головуючий: Судді: