Справа № 527/1004/24
провадження 2/527/494/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Левицької Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Папенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 527/1004/24 за позовом ОСОБА_1 , який подано представником позивача адвокатом Фещенком Ігорем Станіславовичем до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Оболонського району м. Києва Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2024 року представник позивача звернувся з позовом про визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування позову, представник позивача зазначив, що 29 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_4 . 05 квітня 2016 року рішенням Артемівського районного суду Донецької області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Позивач разом з сином ОСОБА_4 зареєстрований у належній на праві власності позивачу квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; дочка ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживає за місцем реєстрації позивача. Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Позивач повністю опікується інтересами та потребами дітей, піклується про них, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дітей, повністю віддає дітям свою любов і турботу, велику увагу приділяє їх розвитку. Сином, який має інвалідність, опікується батько, як законний представник. Між позивачем та відповідачем час від часу виникають спори з приводу місця проживання дітей. У зв`язку з тим, що діти фактично проживають разом з батьком, виникла необхідність у оформленні даного проживання юридично правильно для уникнення непорозумінь у майбутньому.

Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник направив до суду заву, в якій просив суд проводити судовий розгляд справи у їх відсутність та зазначив, що вони підтримують позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив суд, проводити розгляд справи у його відсутність.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Артемівського районного суду Донецької області від 22 квітня 2016 року (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_4 (а.с.13, 20).

У періоди з 22.04.2019 по 17.05.2019 та з 11.06.2019 по 27.06.2019 роки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології імені академіка О.М. Лук`янової Національної академії медичних наук» Центрі дитячої гематології, що розташована у м. Києві (а.с.25).

Як вбачається з копії Посвідчення серія НОМЕР_1 , виданого 17 липня 2019 року, ОСОБА_4 є дитиною з інвалідністю, його законним представником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.22-24).

Позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32).

Як вбачається з Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 14.03.2024 року у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 17.08.2016, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 20.07.2017, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 04.06.2019 (а.с.42).

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 13.08.2020 року взята на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

ОСОБА_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.49), з 23.05.2022 року взята на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.50).

Відповідно до Висновку про визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією № 104-5361 від 05.07.2027, після розірвання шлюбу діти проживали з їх матір`ю ОСОБА_5 , але з 2019 року діти проживають разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно акту обстеження умов проживання від 20 травня 2024 року, батьком забезпечені потреби дітей та створені належні умови для їх проживання. Згідно акту обстеження умов проживання від 13 червня 2024 року, мати спілкується з дітьми по телефону, при можливості відвідує їх, аліменти не сплачує, але передає кошти . Діти навчаються у спеціалізованій школі АДРЕСА_4 . Відповідно до характеристик з навчального закладу, батько приділяє належну увагу вихованню, навчанню дітей, мати ніколи не відвідувала школу, успіхами дітей не цікавилася. Батько працює. Оскільки на момент подачі позову ОСОБА_3 виповнилося 14 років, визначення її місця проживання органом опіки та піклування або судом не передбачено чинним законодавством України. Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, рекомендувала суду визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком (а.с.89-91).

Вирішуючи позовну вимогу в частині визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами 1,2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

При визначенні місця проживання дитини необхідно враховувати найкращі інтереси дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року (справа № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18 вказала, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

З досліджених доказів судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає та зареєстрований разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 з 2019 року, ОСОБА_4 є дитиною з інвалідністю, його законним представником є його батько з 2019 року. Також судом встановлено, що батько працює, за місцем проживання дітей батьком забезпечені потреби дітей та створені належні умови для їх проживання, батько приділяє належну увагу вихованню, навчанню дітей, мати ніколи не відвідувала школу, успіхами дітей не цікавилася.

Отже, суд дійшов висновку що за місцем постійного місця проживання малолітнього ОСОБА_4 створено усі умови для розвитку його особистості, побудови гармонійної картини світу.

За таких обставин, з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд дійшов висновку про необхідність визначення його місця проживання з батьком, тому позов в частині визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу в частині визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

Згідно із ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.02.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово . Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007року №11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент розгляду справи судом досягла 14 років, отже вона досягла віку, з якого вправі вільно обирати собі місце проживання.

Провівши системний аналіз вищезазначених норм матеріального права, суд вважає, що в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою.

Таким чином, пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства, а тому в задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини слід відмовити за безпідставністю її пред`явлення до суду, оскільки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент розгляду справи судом досягла чотирнадцятирічного віку, а відтак, саме їй належить право самостійно обирати місце свого проживання.

Разом з тим, судом в ході судового розгляду встановлений факт того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 .

Керуючисьст.ст. 12,13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , який подано представником позивача адвокатом Фещенком Ігорем Станіславовичем задовольнити частково.

Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , рнокпп: НОМЕР_2 );

відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , рнокпп: НОМЕР_3 );

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Оболонського району м. Києва Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації (місцезнаходження: 04212, м. Київ, вул. М. Левка Лук`яненка, 2-Д, ).

Суддя Т. В. Левицька