ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4527/24
провадження № 2/753/4535/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року суддя Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ТДВ «Страхова група «Оберіг» звернулося в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.01.2021 в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля «MASERATI», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля «TOYOTA», державний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіля «SEAT», державний номерний знак НОМЕР_3 . Внаслідок даного ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. В судовому порядку відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП та встановлено, що відповідач, будучи причетним до настання ДТП, самовільно залишив місце пригоди. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «MASERATI», державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідача у справі була застрахована в ТДВ «Страхова група «Оберіг» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ЕР - 186956825. Відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 159/03-21, вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA», державний номерний знак НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу складає 211 118,15 грн, ринкова вартість транспортного засобу складає 169 931,25 грн, ринкова вартість у пошкодженому стані складає 80 749,35 грн. Таким чином, автомобіль «TOYOTA», державний номерний знак НОМЕР_2 , вважається фізично знищеним. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 05.03.2021 між потерпілою особою та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування (за вирахуванням суми франшизи 2 500 грн. 00 коп.) в сумі 86 681,90 грн. 08.06.2021 страхове відшкодування в розмірі 86 681,90 грн. було виплачено потерпілому. Відповідно до ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту автомобіля «SEAT», державний номерний знак НОМЕР_3 , з урахуванням зносу без ПДВ складає 34 478,44 грн. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 29.03.2021 між потерпілою особою та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування (за вирахуванням суми франшизи 2 500 грн. 00 коп.) в сумі 31 978,44 грн., які були виплачені потерпілому 31.03.2021. Таким чином, у ТДВ «СК «Оберіг» виникло право вимоги до відповідача в розмірі виплаченого страхового відшкодування на підставі ст. 38 Закону України «Про цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів». 24.08.2023 відповідачу було направлено вимогу про виплату коштів, проте станом на дату подання позову кошти не сплачені. Тому відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України відповідач повинен сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми за період з 01.09.2023 по 20.02.2024. В зв`язку з вищезазначеним, просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 118 669,34 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 480,91 грн, пеню в розмірі 19 181,58 грн., 3% річних в розмірі 1 686,02 грн. та судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 2 422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 300,00 грн.

Ухвалою від 25.03.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

26.04.2024 представник відповідача - адвокат Марченко В.С. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачеві у стягненні інфляційних витрат, пені та трьох відсотків річних, а також витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що правовідносин, які склалися між сторонами не можуть бути застосовані положення ст. 625 ЦК України, розрахунок пені нічим не обґрунтований та не підтверджений. Також представник відповідача посилався як на підставу для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань, на лист ТПП щодо встановлення форс-мажорних обставин з 24.02.2022. Позовні вимоги щодо відшкодування суми фактично виплаченого страхового відшкодування відповідач визнає та не заперечує.

Також до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, а від представника відповідача відповідь на відзив, у яких представники сторін підтримують свою позицію, викладену у перших заявах по суті з тих самих підстав.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

25.01.2021 в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля «MASERATI», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля «TOYOTA», державний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіля «SEAT», державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/2375/21 відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «MASERATI», державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідача у справі була застрахована в ТДВ «Страхова група «Оберіг» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ЕР - 186956825.

Відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 159/03-21, вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA», державний номерний знак НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу складає 211 118,15 грн, ринкова вартість транспортного засобу складає 169 931,25 грн, ринкова вартість у пошкодженому стані складає 80 749,35 грн.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 25566-1-В від 22.03.2021 вартість відновлювального ремонту автомобіля «SEAT», державний номерний знак НОМЕР_3 , з урахуванням зносу без ПДВ складає 34 478,44 грн.

Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 05.03.2021, поданої власником автомобіля «TOYOTA», державний номерний знак НОМЕР_2 , між потерпілою особою та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування (за вирахуванням суми франшизи 2 500 грн. 00 коп.) в сумі 86 681,90 грн.

08.06.2021, на підставі страхового акта № 25566/1 від 03.06.2021, страхове відшкодування в розмірі 86 681,90 грн. було виплачено потерпілому, що підтверджується копією платіжного доручення № 7131.

Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 29.03.2021 між потерпілою особою та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування (за вирахуванням суми франшизи 2 500 грн. 00 коп.) в сумі 31 978,44 грн.

31.03.2021, на підставі страхового акта № 25566/1/1 від 31.03.2021, страхове відшкодування в розмірі 31 978,44 грн. було виплачено потерпілому, що підтверджується копією платіжного доручення № 6602.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1, п. 22.2 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.п. в) п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Судом встановлено, що позивач в повному обсязі виплатив власникам пошкоджених транспортних засобів в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась за участю та з вини відповідача ОСОБА_1 , який залишив місце ДТП, страхове відшкодування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 118 669,34 грн підлягає задоволенню.

Щодо стягнення пені, 3 % річних, інфляційних.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що: наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом(ч.37); стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тобто, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, на винну сторону нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України (ч.41).

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26)).

У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Позивач, зазначаючи, що відповідач порушив грошове зобов`язання, яке на його думку є підставою для нарахування пені, інфляційних, 3 % річних, надає письмову вимогу ТзДВ «СГ «Оберіг» адресовану ОСОБА_1 про сплату на рахунок страхової компанії суму страхового відшкодування. Між тим, матеріали справи не містять як доказів отримання відповідачем вказаної вимоги, так і направлення її на адресу відповідача,

Вказані обставини впливають на момент, з якого починається строк нарахування трьох відсотків річних, інфляційних збитків, пені, а за відсутності вказаної інформації відсутні підстави вважати, що відповідач порушив грошове зобов`язання.

При цьому, позивачем не доведено наявності між сторонами договірних відносин в частині встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання, як і обґрунтовано вказану вимогу у позовній заяві.

При цьому, згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За таких обставин, обов`язок щодо несвоєчасної сплати страхового відшкодування законодавець покладає саме на страховика.

Крім цього, відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Відтак, відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені, 3 % річних, інфляційних.

Щодо відшкодування судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ЦПК України).

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, на користь ТДВ «Страхова група «Оберіг» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 010,60 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім цього, позивач просив стягнути витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В постанові Верховного Суду від 01.04.2020 р. (справа №640/4013/17-ц) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Крім цього, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір №25566 від 05.02.2024, яким передбачена фіксована сума гонорару - 7 300,00 грн. та порядок розрахунку, а саме: за результатами надання правової допомоги, після набрання судовим рішенням на користь клієнта законної сили, складається акт прийому-передачі наданих послуг, що підписується представником кожної із сторін. Підставою для оплати винагороди є акт прийому-передачі наданих послуг. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 10 днів з дня отримання клієнтом інформації щодо набрання законної сили судового рішення ухваленого на користь клієнта. Оплата правничої допомоги здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківські реквізити, надані адвокатом. (п. 4.1 - 4.6 договору). Також надано Акт прийому-передачі наданих послуг від 21.02.2024, в якому зазначені надані позивачеві послуги, витрачений адвокатом час на надання вказаних послуг та їх вартість.

Згідно ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи складність справи та об`єм виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), беручи до уваги те, що позовну заяву ТДВ «Страхова група «Оберіг» - задоволено частково, суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_1 на користь ТДВ «Страхова група «Оберіг» кошти судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 059,00 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В той же час, представник відповідача також просив врахувати суму судових витрат на професійну правничу допомогу відповідача у розмірі 8 000 грн.

На підтвердження понесення вказаних витрат до відзиву долучено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на суму 8 000 грн, копію Додаткової угоди №1 до Договору № 100 про надання правничої (правової) допомоги від 10.04.2021. Також в матеріалах справи наявна копію Договору № 100 про надання правничої (правової) допомоги від 10.04.2021.

Заявлені представником відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн підлягають розподілу також незалежно від відсутності підтвердження їх оплати.

Оскільки стороною відповідача у відзиві позовні вимоги щодо відшкодування суми фактично виплаченого страхового відшкодування відповідач визнав та не заперечував проти задоволення позову у цій частині, заперечував проти задоволення позову в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат і судом відмовлено в задоволенні позову в цій частині, зважаючи на те, що заявлені судові витрати у розмірі 8 000 грн суд вбачає такими, що відповідають критеріям розумності та реальності, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 8 000 грн витрат на правничу допомогу.

У відповідності до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких умов, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1 941 грн витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 137, 141, 211, 223, 263, 265, 280, 285, 289 ЦПК України; ст. ст. 22, 549, 625, 1166, 1191 ЦК України; Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 118 669,34 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2 010,60 грн., а всього: 120 679,94 грн.

У задоволенні рештипозовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 941 грн.

Позивач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», , місце знаходження 03040, м. Київ, вул. Васильківська, 14, електронна адреса

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19.07.2024.

Суддя М.О. Заставенко