ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Барильської А.П., Демченко Е.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року по справі за позовом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) до ОСОБА_1 , третя особа Державна Казначейська служба України про відшкодування збитків, в порядку зворотної вимоги (регресу),-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа Державна Казначейська служба України про відшкодування збитків, в порядку зворотної вимоги (регресу) у розмірі 50 846 грн. 43 коп., а також просив стягнути судові витати у розмірі 2 684,00 грн.

Позов мотивований тим, що рішенням господарського суду Запорізької області від 01 квітня 2020 року у справі № 908/3200/19 задоволено частково позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ») в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» та стягнуто з Державного бюджету України на користь ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція» майнова шкода у розмірі 50 846,43 гри., завданої внаслідок незаконних дій Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - ВПВРГТУЮ у Запорізькій області). В частині позовних вимог до Державної казначейської служби України відмовлено. Даним рішенням встановлені наступні обставини та зазначено, що рішенням господарського суду Запорізької області від 17 січня 2013 року у справі № 5009/4449/12 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково- виробниче підприємство «ОСТ» були частково задоволені, з Державного підприємства «НАЕК Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» стягнуто суму 50 846,43 грн. основного боргу. Предметом позовних вимог, які розглядалися судом у справі № 5009/4449/12, було стягнення заборгованості за виконані роботи за договором на виконання робіт № 75/299-1 1 від 01 грудня 2011 року та на підставі Акту здачі-приймання робіт № 1 від 12 червня 2012 року, згідно з яким виконано капітальний ремонт системи періодичного контролю трансформаторів струму на суму 50 846,43 грн. На підставі вказаного рішення 04 лютого 2013 року Господарським судом видано відповідний наказ. Платіжним дорученням № 14096 від 05 грудня 2014 року ВП «Запорізька АЕС» ДП ГАЕК «Енергоатом» перерахувало на рахунок ТОВ«НВП ОСТ» суму 50 846,43 грн.

Позивач вважає, що судовими рішеннями було встановлено, що порушення прав відбулося саме з вини старшого державного виконавця ОСОБА_1 , на виконанні якого перебувало зведене виконавче провадження 24782704, до складу якого, крім інших входило виконавче провадження № 36985627 з виконання наказу №5009/4440/12 від 04 лютого 2013 року, виданого 04 лютого 2013 року Господарським судом Запорізької області, про стягнення з ДП «НАЕМ «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» на користь ТОВ «НВП «ОСТ» суми боргу 54823,36 грн., що в свою чергу призвело до завдання збитків Державному бюджету України в особі Південно східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Відповідно до наказу головного територіального управління юстиції у запорізькій області від 10 квітня 2017 року № 223/07/12, ОСОБА_1 був звільнений з посади державного виконавця за власним бажанням. На сьогоднішній день, матеріали зведеного виконавчого провадження № 36985627 знищено, через сплив строку їх зберігання. Відповідно до ЗУ «Про державну службу» та Порядком здійснення дисциплінарного провадження, звільнення ОСОБА_1 із займаної посади унеможливлює проведення щодо нього дисциплінарного провадження. 17 лютого 2023 року відповідачу була направлена пропозиція щодо відшкодування шкоди, яка не була задоволена. У зв`язку із вищевикладеним, сторона позивача вимушена звернутись до суду із вказаним позовом, та просити суд стягнути зі ОСОБА_1 , на користь державного бюджету України грошові кошти у розмірі 50846,43 грн. в порядку регресу та судові витрати по справі.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що суду не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів що стосовно саме відповідача ОСОБА_1 було ініційоване службове розслідування, як і доказів того, що саме на день розгляду справи існують відповідні чинні висновки такого розслідування з приводу наявності в діях такого відповідача ознак незалежного виконання нею своїх службових обов`язків. Крім того, норми матеріального закону прямо вимагають у випадку завдання збитків державному бюджету проведення окремої спеціальної процедурної (службової) перевірки щодо дій посадових осіб державної служби, на предмет їх правомірності та законності.

В апеляційній скарзі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що рішенням господарського суду Запорізької області від 17 січня 2013 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково- виробниче підприємство «ОСТ» задоволені частково, з Державного підприємства «НАЕК Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» стягнуто суму основного боргу у розмірі 50 846,43 грн. Предметом позовних вимог, які розглядалися судом у справі № 5009/4449/12, було стягнення заборгованості за виконані роботи за договором на виконання робіт № 75/299-11 від 01 грудня 2011 року та на підставі Акту здачі-приймання робіт № 1 від 12 червня 2012 року, згідно з яким виконано капітальний ремонт системи періодичного контролю трансформаторів струму на суму 50 846,43 грн. На підставі вказаного рішення 04 лютого 2013 року Господарським судом видано відповідний наказ. Платіжним дорученням № 14096 від 05 грудня 2014 року ВП «Запорізька АЕС» ДП ГАЕК «Енергоатом» перерахувало на рахунок ТОВ «НВП ОСТ» суму 50 846,43 грн. (а.с.30).

Постановою головного державного виконавця Смертіна О.С. від 17 березня 2016 року було закінчено виконавче провадження ВП № 36985627 з примусового виконання наказу № 5009/4449/12 від 04 лютого 2013 року на підставі п.8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з погашенням заборгованості в повному обсязі (а.с.18).

В ході листування з Відділом примусового виконання рішень УДВСГТУЮ у Запорізькій області ВП «Запорізька АЕС» стало відомо, що в порядку виконання ВП № 36985627 про стягнення з ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» на користь ТОВ «НВП ОСТ» перераховано заборгованість в сумі 54 823,36 грн. (а.с.39).

ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» звернулося до Господарського суду Запорізької області зі скаргою щодо визнання неправомірними дій Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області під час виконання рішення у справі № 5009/4449/12.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09 лютого 2017 року скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було задоволено. Визнано незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області , пов`язані з перерахуванням на користь ТОВ Науково-виробниче підприємство ОСТ» суми в розмірі 50846,86 грн. (а.с.37-42). Внаслідок незаконних дій, сталося подвійне перерахування на користь ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ОСТ» суми в розмірі 50 846,43 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 01 квітня 2020 позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» задоволено частково та стягнуто на його користь з Державного бюджету України шкоду у розмірі 50846,43 грн., завданої внаслідок незаконних дій Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області (а.с. 25-36).

На підставі вказаного рішення 17 вересня 2020 року Господарським судом видано відповідний наказ (а.с.44).

15 лютого 2022 Державною казначейською службою України було перераховано вказану грошову суму на рахунок виконавчої служби, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.40).

Крім того, судом встановлено, що у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області на виконанні якого перебувало зведене виконавче провадження 24782704, до складу якого, крім інших входило виконавче провадження № 36985627 з виконання наказу №5009/4440/12, виданого 04 лютого 2013 року Господарським судом Запорізької області, про стягнення з ДП «НАЕМ «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» на користь ТОВ «ПВП «ОСТ» суми боргу у розмірі 54823,36 грн.

Відповідно до інформації Автоматизованої системи виконавчих проваджень, ВП №36985627 перебувало на виконанні в державного виконавця ОСОБА_1 з 08 грудня 2015 року по 17 березня 2016 року (а.с.16-18).

Наказом начальника управління Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 10 квітня 2017 року № 223/07-12 звільнено ОСОБА_1 , з посади старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень за власним бажанням (а.с. 19).

Позивач вказує, що на сьогоднішній день, матеріали зведеного виконавчого провадження № 24782704 знищено, через сплив строку їх зберігання, крім того відповідно до ЗУ «Про державну службу» та Порядком здійснення дисциплінарного провадження, звільнення СмертінаО.С. із займаної посади унеможливлює проведення щодо нього дисциплінарного провадження.

Позивач вважає, що судовими рішеннями було встановлено, що порушення прав відбулося саме з вини старшого державного виконавця СмертінаО.С., на виконанні якого перебувало зведене виконавче провадження 24782704, до складу якого, крім інших входило виконавче провадження № 36985627, тобто у період здійснення ним повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій державних службовців.

17 лютого 2023 року відповідачу була направлена пропозиція щодо добровільного відшкодування шкоди, яка не була задоволена (а.с.20-22).

Предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_2 шкоди, заподіяної внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що суду не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів що стосовно саме відповідача ОСОБА_1 було ініційоване службове розслідування, як і доказів того, що саме на день розгляду справи існують відповідні чинні висновки такого розслідування з приводу наявності в діях такого відповідача ознак незалежного виконання нею своїх службових обов`язків. Крім того, норми матеріального закону прямо вимагають у випадку завдання збитків державному бюджету проведення окремої спеціальної процедурної (службової) перевірки щодо дій посадових осіб державної служби, на предмет їх правомірності та законності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 1191 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Відповідно до цієї норми права, держава, відшкодувавши шкоду, отримує право зворотної вимоги (регресу) до особи, винної за завдану шкоду.

Згідно ст. 80 Закону України «Про державну службу» матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.

Держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до: 1) державного службовця, який заподіяв шкоду; 2) посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. У разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про державну службу», державний службовець зобов`язаний відшкодувати державі шкоду, заподіяну внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків. Шкодою, заподіяною державним службовцем державі, є також виплачене державою відшкодування шкоди, заподіяної державним службовцем третій особі внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків.

Отже, збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди.

При цьому підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

За загальним правилом регрес уявляє собою право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове пов`язане саме з регресною вимогою. Тобто у разі регресу виконання первісного зобов`язання має характер правоприпиняючого та одночасно правоутворюючого юридичного факту.

Підпунктом 2 п.9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України передбачено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.9,10 п.9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, кошти, відшкодовані державою з державного бюджету (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування з місцевих бюджетів) згідно з цим пунктом, вважаються збитками державного бюджету (місцевих бюджетів). За поданням Казначейства України органи прокуратури звертаються в інтересах держави до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам). Посадові та службові особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законом.

При цьому суд зазначає, що саме лише задоволення скарги на дії державного виконавця не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями такої посадової особи та заподіяною шкодою. В даному випадку доведенню має підлягати та обставина, що саме протиправні дії чи бездіяльність заподіювача шкоди є причиною, а збитки які виникли у потерпілої особи безумовним наслідком такої поведінки особи.

Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові КЦСВС від 01 березня 2023 року по справі № 752/3839/2022 (61-11057 св 22).

Так, абазами 4, 5 п.п. 10 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України визначено, що органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету (місцевих бюджетів), у випадках, визначених цим пунктом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб цих органів, якщо рішенням суду не встановлено в діях посадових, службових осіб складу кримінального правопорушення. За результатами службового розслідування органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) та органи Казначейства України у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), з пред`явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб цих органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Також згідно із ст. 6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», державні органи після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, у випадках, визначених цим Законом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях зазначених осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність причинного зв`язку між діями ОСОБА_1 та наслідками у вигляді збитків Державного бюджету підтверджується зазначеними фактами та судовими рішеннями, зокрема ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09 лютого 2017 року у справі№ 5009/4449/12 та рішенням Господарського суду Запорізької області по справі від 01 квітня 2020 року № 908/3200/19, колегія суддів відхиляє, оскільки встановити чи був у діях відповідача умисел на здійснення нею службової бездіяльності, і якщо такий мав місце, якими саме діями чи бездіяльністю така була вчинена можливо лише під час службового розслідування.

Доводи апеляційної скарги про те, що у разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю, тому вимога відшкодування матеріальної шкоди до ОСОБА_1 є повністю законною, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що саме незаконними діями чи бездіяльністю ОСОБА_1 їм було спричинено матеріальну шкоду.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказів того, що саме незаконними діями чи бездіяльністю ОСОБА_1 позивачу було спричинено матеріальну шкоду, апелянтом ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

Е.Л. Демченко