Справа №442/4047/24
Провадження №2/442/1040/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Томан Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу № 442/4047/24 за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

учасники справи: представник позивача ОСОБА_3 ,

передставник відповідача ОСОБА_4 ,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якому просить стягнути з Моторного (транспортне) страхового бюро України на її користь 72569,42 грн майнової шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що 01 березня 2023 року біля 06 годин 15 хвилин на автодорозі Стрий - Дрогобич в районі ділянки між с. Гаї нижні та Гаї Верхні Дрогобицького району Львівської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода під час якої мало місце зіткнення автомобіля «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 з автомобілем «Ford Transit» р.н. НОМЕР_2 водій ОСОБА_2

Автомобіль «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_3 належить позивачці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 . Під час даної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачці автомобіль «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_3 отримав технічні ушкодження, чим позивачці було завдано майнової шкоди. Цивільно-правова-відповідальність перед третіми особами водія автомобіля «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_3 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СК "ПЗУ Україна" згідно полісу № 213208070 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цивільно-правова-відповідальність перед третіми особами водія автомобіля «Ford Transit» р.н. НОМЕР_2 на момент ДТП застрахована не була. Так як автомобіль «Ford Transit» р.н. НОМЕР_2 полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів забезпечений не був, то водій автомобіля «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_3 06.03.2023 року звернувся з повідомленням про ДТП до МТСБ України у якому просив направити свого представника для визначення розміру збитків, завданих автомобілю «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_3 .

06.12.2023 року позивачка звернулась до МТСБ України з заявою про виплату страхового відшкодування додавши до неї документи зазначені у ст. Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На що в телефонному режимі її попросили надіслати на адресу МТСБ України аналогічну заяву, але на бланку МТСБ України. 09.01.2024 року позивачка звернулась до МТСБ України з заявою про виплату страхового відпікодування на бланку МТСБ України. На свою заяву про виплату страхового відшкодування позивачка від МТСБ України отримала відповідь за №3-016/7726 від 29.02.2024 року яким МТСБ України відмовило позивачці у виплаті страхового відшкодування мотивуючи це тим, що «Оскільки МТСБ України не володіє належними доказами виникнення у користувача транспортного засобу Ford з номерними знаком НОМЕР_2 цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди внаслідок зазначеної ДТП, то наразі, МТСБ України не може прийняти рішення про здійснення регламентної виплати. У разі отримання доказів, що ОСОБА_2 винен у скоєні зазначеної ДТП (постанови у справі про адміністративне правопорушення), МТСБ України повернеться до розгляду справи». Не дивлячись на те, що 90 денний термін для виплати страхового відшкодування, передбачений 36.2. Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з дня отримання заяви в МТСБ України вийшов, страхове відшкодування до цього часу позивачці не виплачено. Враховуючи небажання відповідача в досудовому порядку вирішувати питання, щодо повернення зазначеної вище суми, позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, про що повідомити сторони, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву.

18.06.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить у позові відмовити. Зазначив, що позивач вказує, що є потерпілою особою внаслідок ДТП, що мала місце 01.03.2023 року, а заподіювачем шкоди є ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи таке твердження позивач посилається на постанову Дрогобицького міськрайонного суду від 12.10.2023 року у справі про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Однак, таке рішення має преюдиційне значення лише в частині того, що в діях ОСОБА_5 був відсутній склад інкримінованого йому правопорушення. В межах справи № 442/1381/23 питання наявності складу адміністративного правопорушення, яке полягало у порушення ПДР України, що призвело до ДТП, в діях ОСОБА_2 , не встановлювалося. Відповідно, робити висновки, про те, що таким рішенням суду встановлено факт такого порушення, а відповідно і вина ОСОБА_2 у заподіянні шкоди не можна. Ні на момент звернення позивача до МТСБУ з метою досудового врегулювання спору, ні з позовом до суду, ні на момент подання відзиву не встановлені обставини, які утворюють склад цивільного правопорушення, що унеможливлює здійснення МТСБУ регламентної виплати. Тобто жодних підстав для задоволення позовних вимог у даній справі немає. Відсутність рішення суду, яким встановлюється особа винуватця, який одночасно є заподіювачем шкоди, перешкоджає встановити особу, відповідальну за шкоду, заподіяну в результаті такої ДТП.

Тобто, відсутність належних доказів, які встановлюють особу відповідальну за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, свідчить лише про невиконання позивачем свого обов`язку, покладеного на нього приписами ч.1 ст.81 ЦПК України, а також ч.2 ст.83 ЦПК України (позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви). Вважають, що належних доказів, які б підтверджували наявність причинного зв`язку між діями ОСОБА_2 та Фактом заподіяння шкоди Позивачу, останнім не надано.

По-друге, у даній справі відбулося зіткнення двох транспортних засобів. Тобто, підлягають застосуванню норми ст.1188 ЦК України (відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки). Тобто джерелом підвищеної небезпеки була як діяльність водія ОСОБА_5 пов`язана з експлуатацією транспортного засобу, так і водія ОСОБА_2 пов`язана з експлуатацією транспортного засобу. Таким чином, перерозподіл тягаря доказування у даній справі не відбувається. оскільки норми ч.1 ст.1188 ПК України чітко вказують, що школа, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Отже, саме позивач повинен довести, що винуватцем ДТП є ОСОБА_2 , а не ОСОБА_5 .

По-третє, навіть протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП не складався, щодо ОСОБА_2 , і це за умови, що такий навіть не встановлює винуватця (а відповідно і особу заподіювача шкоди). Оскільки лише фіксує підозру працівників поліції щодо ймовірного існування в діях особи складу адміністративного правопорушення. Остаточне рішення у справі про адміністративне правопорушення відносно особи приймає суд. При цьому такого рішення (яке набрало законної сили) Позивачем не надано. Таким чином, у даній справі навіть немає ймовірного припущення працівників поліції, що в діях ОСОБА_2 може існувати склад адміністративного правопорушення. При цьому, та обставина, що провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 , закрито на підставі відсутності складу правопорушення в його діях, не означає, що в діях іншого учасника ДТП наявний такий склад.

Щодо судових витрат позивачем вказує, що розмір витрат на правову допомогу становить 14 000,00 грн, а враховуючи виконаний адвокатом обсяг роботи (наданих послуг), обставини справи, її складність, ціну позову, МТСБУ вважає, що витрати на правову допомогу є завищеними та такими, що не відповідають складності справи, а тому вони підлягають зменшенню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, з підстав, викладених в позовній заяві. Просив такий задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги заперечила, з підстав, викладених у відзиві на позов. Просила в задоволенні такого відмовити.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, та сторонами не заперечується, що 01 березня 2023 року біля 06 годин 15 хвилин на автодорозі Стрий - Дрогобич в районі ділянки між с. Гаї нижні та Гаї Верхні Дрогобицького району Львівської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода під час якої мало місце зіткнення автомобіля «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 з автомобілем «Ford Transit» р.н. НОМЕР_2 водій ОСОБА_2

Автомобіль «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_3 належить позивачці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Під час даної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачці автомобіль «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_3 отримав технічні ушкодження, чим позивачці було завдано майнової шкоди.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі ст. 41.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, тобто володілець якого також не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля "Ford Transit» р.н. НОМЕР_2 на момент ДТП застрахована не була.

Цивільно-правова-відповідальність перед третіми особами водія автомобіля «RENAULT MEGANЕ» р.н. НОМЕР_3 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СК "ПЗУ Україна" згідно полісу № 213208070 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Тому, згідно ст. 41.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме МТСБ України має виплатити позивачці страхове відшкодування за пошкодження належного їй автомобіля «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_3 під час ДТП 01 березня 2023 року.

Посилання МТСБ України як на причину відмови у виплаті заподіяної шкоди за рахунок коштів фонду захисту потерпілих на те, що позивачем МТСБ України не надано доказів, що ОСОБА_2 винен у скоєні зазначеної ДТП (постанови у справі про адміністративне правопорушення) не заслуговує на увагу через наступне.

У ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дано повний перелік документів, які необхідно додати заявнику до заяви для отримання страхового відшкодування. У вказаному переліку не зазначено обв`язку заявника надавати вказаний документ (постанову у справі про адміністративне правопорушення).

Також слід зазначити правову позицію самого МТСБ України з цього питання, викладену п.1 протоколу № 153 Президії МТСБУ від 27.04.06р., у якій зазначено, «що постанова суду про накладання адміністративного стягнення не може розглядатися страховиком як єдиний та обов`язковий доказ існування підстав для притягнення особи, відповідальність якої застрахована, до цивільно-правової відповідальності. Цей документ суду має оцінюватися страховиком на рівні із іншими документальними доказами.

Відсутність такого документа не може свідчити і про відсутність страхового випадку.

На підставі зазначеного страховик має право прийняти рішення щодо виплати страхового відшкодування без наявності рішення суду про притягнення до адміністративної відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 161/5264/16-ц, провадження № 61-27546св18 зазначено, що протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну. А у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 328/2750/18, провадження № 61-13747св19 зазначено що, відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

У ст. 76 ЦПК України дано визначення поняття доказу у цивільному судочинстві, а саме:

1. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

2. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів.

Письмовими доказами вини ОСОБА_2 у настанні вище зазначеної ДТП є в матеріали справи про адміністративне правопорушення № 442/1381/23, провадження №3/442/630/2023.

Так, Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.10.2023 року у справі №442/1381/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за ст. 124 КпАП України було закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. У мотивувальній частині постанови зазначено наступне: «Що ж стосується дій водія ОСОБА_2 , то суд бере до уваги п.7.1. висновку експерта №1564-Е від 20.07.2023 згідно якого, якщо виходити із вихідних даних, що містилися у матеріалах, які були надіслані в суд разом із протоколом про адміністративне правопорушення, то при тих вихідних даних однією із причин настання даної ДТП з технічної точки зору, є невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам п.п. 1,5; 1.10 (в частині значення термінів «вимушена" зупинка» і «небезпека для вуху»); 2.3 (підпунктів «б» і «д»); 9.9 (підпункту «а»); 9.10 (підпункту «б»); 9.11 підпунктів «а» і «б») ПДР України. Зокрема, однозначно можна стверджувати, першопричиною настання даної ДТП було нерозміщення цим водієм знаку аварійної зупинки на відстані не менше ніж 40м., та невжиття заходів із виставлення ним інших попереджувальних знаків на необхідній дистанції до його автомобіля. Адже, із врахування нічного часу, видимості відрізку дороги такі знаки (навіть якщо вони й виставлялись ОСОБА_2 ), то на відстані 20-25м. (за його показами) необхідної безпеки не забезпечували.

Також належним та допустимим доказом вини ОСОБА_2 у настанні вище зазначеної ДТП є висновок судової автотехнічної експертизи проведеної експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №1564-Е від 20.07.2023 року, згідно якого, якщо виходити із вихідних даних, що містились у матеріалах справи, які були надіслані в суд разом із протоколом про адміністративне правопорушення, то при цих вихідних даних однією з причин настання даної ДТП, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «вимушена зупинка» і «небезпека для руху»), 2.3. підпунктів «б» і «д»), 9.9. (підпункту «а»), 9.10 (підпункту «б»), 9.11 підпунктів «а» і «б) ПДР України.

Слід зазначити, що ці докази вини ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди були надіслані позивачкою до МТСБ України разом із заявою про виплату страхового відшкодування 06.12.2023 року.

Докази розміру матеріального збитку через пошкодження автомобіля «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_3 знаходяться у висновку експертного автотоварознавчого дослідження №39 від 08.01.2024 року, проведеного судовим експертом Галамай Я.І., з якого видно, що:

- ринкова вартість автомобіля «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_3 до моменту пошкодження становить 204 060 гривень;

- вартість відновлювального ремонту автомобіля «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_3 становить 292 790 гривні 05 копійок;

- ринкова вартість в пошкодженому стані автомобіля «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_3 становить 131 490 гривень 58 копійок;

- вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_3 становить 72 569 гривень 42 копійки.

Тобто з висновку даного експертного автотоварознавчого дослідження видно, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_3 перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено наступне:

30.1. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

30.2. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Так як витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_3 перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди то МТСБ України має виплатити позивачці різницю між вартістю транспортного засобу «RENAULT MEGANE» р.н. НОМЕР_3 до та після дорожньо-транспортної пригоди, а саме (204 060 - 131 490,58) 72 569 гривень 42 копійки.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки 72 569 гривень 42 копійки майнової шкоди.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Позивачка є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 25.03.2021.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, а тому згідно з вимогами ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 3028,00 грн.

Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Із позовом позивачем було подано попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14000 грн.

В матеріалах справи наявні Договір про надання правових послуг адвоката № 27-24, укладений 06.05.2024 між позивачем та адвокатом та розрахунок згідно з яким вартість послуг за надання правової допомоги становить 14000 гривень, зокрема 2000 гривень за написання відповіді на відзив.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на судовий збір та професійну правничу допомогу.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу складається з гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 48 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79,статтях 84,88,89 ЦПК України.

Витрати на правничу допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У відповідності до ст. 26 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно із ч. 3 ст. 27 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 632 цього Кодексу ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000 грн. з врахуванням того, що відповіді на відзив не було подано, а відтак така послуга надана не була.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов задоволити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 72569 (сімдесят дві тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 42 копійки майнової шкоди.

Стягнути з Моторного (транспортне) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 12000 (дванадцять тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Стягнути з Моторного (транспортне) страхового бюро України в дохід держави 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, , адреса: М. Київ, Русанівський бульвар, д.8, 02653, а/с 272.

Повний текст рішення складено 25.07.2024.

Суддя О.Б. Нагірна