П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2024 року м. Київ

Справа № 753/16590/23

Провадження №22-ц/824/8391/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

сторони: позивач Товариства з обмеженою відповідальністю

«Євро-Реконструкція»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року позивач ТОВ «Євро-Реконструкція» звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послугу з централізовоного опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 58 799,03 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 11 133,51 грн., 3 % річних у розмірі 3141,91 грн., а всього 73 074,45 грн., судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачі є мешканцями квартири АДРЕСА_1 , а відтак є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідачі своєчасно з лютого 2018 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, та з липня 2017 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, що обумовило виникнення заборгованості, яка станом на 01.08.2023 складає 58 799,03 грн., з яких заборгованість з централізованого опалення становить 21 995,69 грн. та заборгованість із сплати послуг за гаряче водопостачання в розмірі 36 803,34 грн.

Відповідачі як боржники, що прострочили виконання грошового зобов`язання, на підставі положень ст. 625 ЦК України зобов`язані також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох відсотків річних.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2023 року

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальність «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (, місцезнаходження: вул. Гната Хоткевича, 20, м. Київ, 02094) заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 21 995,69 грн.; заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 36 803,34 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 11 133,51 грн., 3% річних у розмірі 3 141,91 грн., а всього 73 074,45 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальність «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (, місцезнаходження: вул.Гната Хоткевича, 20, м. Київ, 02094) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1342,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальність «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (, місцезнаходження: вул.Гната Хоткевича, 20, м. Київ, 02094) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1342,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що встановлено факт порушення прав позивача, а тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими.

20 лютого 2024 року відповідачі по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просять скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом невірно встановлено розмір заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, зокрема не враховано суму 2098,76 грн., сплачених відповідачами;, не врахував той факт, що колишній чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_3 за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2013 року був виселений з квартири і відповідач протягом 2013-2018 років зверталася до позивача стосовно зміни кількості осіб проживаючих у квартир, але позивач ігнорував звернення відповідача; суд необґрунтовано дійшов до висновку про стягнення штрафних санкцій під час дії воєнного стану; невірно вказав суму заборгованості, враховуючи строки позовної давності.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 20 лютого 2024 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Листом Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року цивільну справу №753/16590/23 за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості витребувано з Дарницького районного суду м. Києва.

27 лютого 2024 року матеріали даної цивільної справи надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 березня 2024 року задоволено клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині ухвали.

26 березня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

25 квітня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 представника ТОВ «Євро-Реконструкція» Логвиненко С.В., в якому п вона просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідачів а рішення Дарницького районного суду м. Києва у справі №753/16590/23 - залишити без змін.

Відзив аргументує тим, що всі оплати, здійснені споживачами за комунальні послуги, враховані і відображені в програмі виконавця послуг, розрахунках заборгованості та рахунках для сплат за комунальні послуги. Звертає увагу суду на той факт, що апелянтами надані до апеляційної скарги квитанції, платежі за якими зараховані на послуги та відображені в розрахунках заборгованості, а також надані квитанції які взагалі не стосуються справи, зокрема: платіж на суму 19,55 грн від 04.11.2021 зарахований як внесок за обслуговування вузла комерційного обліку теплової енергії (не є складовою послуги з постачання теплової енергії і не є складовою заборгованості в рамках даної справи); платіж на суму 356,95 грн від 04.11.2021 зарахований на послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії у листопаді 2021 року і відображений у поданому до позову розрахунку заборгованості в графі «Сплачено»;; платіж на суму 50,00 грн від 18.09.2021 зарахований на послугу з централізованою постачання гарячої води у вересні 2021 року і відображений у поданому до позов; розрахунку заборгованості в графі «Сплачено»; платіж на суму 117,30 грн від 14.09.2021 зарахований як внесок за обслуговування вузла комерційного обліку теплової енергії (не є складовою послуги з постачання теплової енергії і не є складовою заборгованості в рамках даної справи); платіж на суму 37,30 грн від 01.02.2022 зарахований як абонентська плата (не є складовою послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води і не є складовою заборгованості в рамках даної справи); платіж на суму 22,38 грн від 04.01.2022 зарахований як абонентська плата (не є складовою послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води і не є складовою заборгованості в рамках даної справи); платіжнасуму583,12грн. від 04.01.2022 зарахований на послугу зцентралізованого опалення/постачання теплової енергії у січні 2022 року і відображений у поданому до позову розрахунку заборгованості в графі «Сплачено»; платіж на суму 480,88 грн. від 04.01.2022 зарахований на послугу з централізованого постачання гарячої води у січні 2022 року і відображений у поданому до позову розрахунку заборгованості в графі «Сплачено»; платіж на суму 431,28 грн від 01.02.2022 зарахований на послугу з централізованого постачання гарячої води у лютому 2022 року і відображений у поданому до позову розрахунку заборгованості в графі «Сплачено».

Щодо нарахування заборогованості по кількості зареєстрованих у квартирі, зазначає, що відповідно до витягу з РТГ м. Києва № 20/1842 від 18.07.2023 про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб, ТОВ «Євро-Реконструкція» 01.08.2023 актуалізувало інформацію щодо кількості зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_2 - з 3-х осіб на 2. Також у квітні 2024 року за особовим рахунком виконаний перерахунок на суму 8 349,31 грн за послугу з постачання гарячої води (зняті нарахування на 1 особу з дати зняття її з реєстрації у квартирі. Звертає увагу суду на те , шо відповідачі до звернення позивача з позовом до суду не здійснювали заходів з надання до ТОВ «Євро-Реконструкція» документів про зняття з реєстрації ОСОБА_3 або щодо його не проживання за цією адресою.

Щодо незастосування судом І інстанції строків позовної давності, просить врахувати законодавчо закріплене продовження таких строків у зв`язку з карантином та оплати, здійснені споживачами за послуги.

Вказує, що апелянт намагається ввести суд апеляційної інстанції в оману, зазначаючи що 3% річних та інфляційна складова боргу, нараховані позивачем прн зверненні до суду, є неустойкою і тому їхнє нарахування неправомірне та просить врахувати правову позицію, висловлену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16; від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц; від 08 листопада 2019 року №127/15672/16-ц; від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 липня 2024 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Установлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , а відтак є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою.

Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в буд. АДРЕСА_3 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198 (а.с.2 зв) та відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року № 1198-VII, за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є об`єкт господарювання з постачання теплової енергії, що вбачається із Статуту, затвердженого рішенням учасників підприємства № 29/11-19 від 29 листопада 2019 року (п.п.3.3. а.с.19-22).

Згідно довідки щодо підключення та відключення житлових будинків у зв`язку з початком та закінченням опалювальних сезонів з 2014-2023 років, що знаходяться на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва», АДРЕСА_3 входить до переліку таких житлових будинків (п.103 а.с.13).

ТОВ «Євро-Реконструкція» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.6,8).

Відповідачі, за позицією позивача, як споживачі послуг гарячого водопостачання, з лютого 2018 року своєчасно не вносили плату за отримані послуги з центрального опалення, а з липня 2017 року з гарячого водопостачання, внаслідок чого станом на 01 серпня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 58 779,03 грн.

Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості з централізованого опалення, нарахування боргу здійснено з лютого 2018 року по квітень 2023 року (включно), станом на 01 квітня 2023 року борг з централізованого опалення склав 21995,69 грн. (а.с.6,7).

Заборгованість, відповідно до розрахунку заборгованості, з гарячого водопостачання нараховано з липня 2017 року по липень 2023 року (включно), станом на 01 липня 2023 року борг з гарячого водопостачання - 36804,34 грн.(а.с.10-13).

Звернень з приводу ненадання або неналежного надання послуг, відповідно до матеріалів справи, від відповідачів протягом спірного періоду не надходило.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Власники несуть відповідальність, відповідно до ч.9 ст.22 вказаного Закону, за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором.

За період проживання відповідачів у вказаній квартирі позивачем, як обслуговуючою організацією, в указаний період щоденно надавались вказані житлово-комунальні послуги.

Відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на їх оплату із зазначенням суми, однак платежі здійснювалися не регулярно, що призвело до утворення заборгованості за вказаний період.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що стороною позивача доведено наявність заборгованості відповідача перед позивачем по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з липня 2017 року по серпень 2023, тому суд вважав, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 58799,03 грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд дійшов висновку, що обґрунтованими, також, є позовні вимоги щодо застосування ст. 625 ЦК України і стягнення 3% річних та інфляційних витрат.

Колегія суддів оцінюючи висновки суду першої інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також, приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМ України № 45 від 24.01.2006 року, встановлено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також, оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та її виконавцем не є підставою для нестягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, також, із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правовідносини, що склалися між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем в частині надання послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулюються Законом України від 24.06.2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами.

Оскільки відповідачі фактично отримували житлово-комунальні послуги, що не заперечувалось ними, розрахунок заборгованості складений позивачем за період, коли відповідач набув прав на вищевказану квартиру, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 638 ЦК України, між сторонами наявні договірні правовідносини.

Відсутність письмово оформленого договору між сторонами не свідчить про неотримання відповідачами відповідних послуг.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі отримували послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджує наявність у відповідачів обов`язку сплачувати позивачеві за отримані послуги.

Таким чином, у даному випадку між позивачем та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, за якими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користувався наданими житлово-комунальними послугами, а позивач нараховував плату по тарифу за послуги з центразіованого опалення та постачання гарячої води, які відповідачами не оплачувались у повному обсязі.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, а саме цивільно - правовий обов`язок з оплати наданих житлово-комунальних послуг, - у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 цієї ж статті Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

До вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Відповідно до пп. 4 п. 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 530-ІХ на час дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово- комунальні послуги.

У постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-цнаголошено на тому, що встановлене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер.

Отже, положення пп. 4 п. 3 Прикінцевих положень Закону № 530-ІХ не застосовуються під час нарахування та стягнення 3% річних й інфляційних втрат. А тому застосування судом першої інстанції ст. 625 ЦК України і стягнення 3% річних та інфляційних витрат є обгрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника).

Згідно частини 4 вищевказаної статті, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст. 544 ЦК України.

Аналіз наведених положень закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у житлі власника, адже така особа на рівні з власником користується усіма житлово-комунальними послугами.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен мас право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень i протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги до двох осіб, зареєстрованих в квартирі.

Пунктом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право виконавця комунальної послуги у разі укладення індивідуального договору про надання комунальної послуги отримувати інформацію від споживача про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача (зокрема довідка про осіб, проживаючих за вказаною адресою).

Матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до ТОВ «Євро-Ресконструкція» щодо уточнення фактичної кількості осіб, які проживають у її житлі.

Натомість, відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_3 знятий з реєстрації з кв. АДРЕСА_1 16.07.2018 року, відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, отриману ТОВ «Євро-Реконструкція» 18 липня 2023 року (а.с.10), в зв`язку з чим ТОВ «Євро-Реконструкція» було проведено перерахунок заборгованості на суму 8349,31 грн. з дати зняття особи з реєстрації.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

В апеляційній скарзі відповідачі заявили про застосування строків позовної давності.

Надаючи оцінку заяві відповідачів про застосування строків позовної давності, колегія суддів, виходить з наступного.

Відповідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОУШ-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на території України був встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який в свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений ( від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року №760; від 13 жовтня 2020 року №956;, від 09 грудня 2020 року №1236; від 17 лютого 2021 року №104; від 21 квітня 2021 року №405; від 23 лютого 2022 року №229; від 27 травня 2022 року №630; від 19 серпня 2022 року №928).

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року №338 та від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню СОVID-19 до 30 червня 2023 року.

Таким чином, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів Україні метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19).

За таких обставин, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідні положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленої Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенн коронавірусної хвороби (СОVID-19).

З матеріалів справи відомо, що позовні вимоги за отримані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2018 по 01.08.2023 та постачання гарячої води за період з 01.07.2017 по 01.08.2023.

Отже позивачем заявлені позовні вимоги в межах позовної давності.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року - без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін, розподіл судових витрат у зв?язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року-залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна