ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4717/24 Справа № 210/891/23 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 210/891/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Зубакової В.П.,

суддів Бондар Я.М., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Страх Вадим Олегович, на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року, яке ухвалено суддею Сільченко В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_4 , про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною власністю та визнання права власності на 1/2 частину майна.

Позов обґрунтовано тим, що в період з 09 червня 2016 року по 20 квітня 2022 року позивачка проживала з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Мешкали вони у одній квартирі, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувались один про одного, проводили разом дозвілля, а також мали взаємні права та обов`язки, які притаманні чоловіку і дружині.

З червня 2016 року позивачка з ОСОБА_5 спільно проживали у орендованій квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

У період проживання однією сім`єю, за рахунок спільних коштів, 21 вересня 2017 року позивачка та ОСОБА_5 придбали двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_2 , вартістю 48 210,00 грн., в якій стали проживати, що підтверджується актом про фактичне проживання позивачки ОСОБА_1 за цією адресою, без реєстрації, з 21 вересня 2017 року по даний час, який засвідчили сусіди, мешканці будинку АДРЕСА_3 .

Крім того, у період проживання однією сім`єю, за рахунок спільних коштів, вони придбали автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport 2003 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , вартістю 237 000,00 грн. та гараж № НОМЕР_2 в Гаражно-будівельному кооперативі «Ветеран» за адресою м. Кривий Ріг, вул. Ветеранів Праці, 20, вартістю 20 000,00 грн.,

Всього у період проживання однією сім`єю позивачки та ОСОБА_5 , за рахунок спільних коштів, ними було придбано майно на загальну суму 285 230,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

Єдиним спадкоємцем першої черги за законом є його син ОСОБА_2 , який мешкає з 2018 у Німеччині. У липні 2022 року ним подано заяву про відкриття спадкової справи та вступ у спадкові права до приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу Перекопської І.С. за адресою: АДРЕСА_4 .

Позивачка посилається на те, що ОСОБА_5 працював у КП «Швидкісний трамвай» механіком, а ОСОБА_1 працювала до грудня 2016 року у ФОП ОСОБА_6 . бухгалтером, з того часу надає бухгалтерські послуги за цивільно-правовими договорами.

У березні 2019 року ОСОБА_5 було подано декларацію №0001- 082T-8MOO про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, в п.1.12 якої ним зазначено ОСОБА_1 та її контактний номер телефону як довірену особу пацієнта, для повідомлення у разі настання з ним екстреного випадку.

Коли чоловік помер, його похованням займалася позивачка, та відповідно несла всі пов`язані з цим витрати. Нею отримано свідоцтво про смерть та лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_5 .

У позивачки наявні оригінали всіх правовстановлюючих документів на квартиру, автомобіль, гараж, собаку, в тому числі розписка продавця квартири ОСОБА_7 від 21 вересня 2017 року, в якій зазначено що вона отримала від ОСОБА_5 кошти в якості оплати по договору купівлі-продажу за квартиру АДРЕСА_5 , і що дані кошти передані у її присутності і стоїть її підпис.

На підставі викладеного, позивачка просила суд встановити факт сумісного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, у період з 09 червня 2016 року до 20 квітня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнати спільною сумісною власністю подружжя та визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_2 , автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport, 2003 року випуску заводський номер заводський номер НОМЕР_1 та гараж № НОМЕР_2 в Гаражно-будівельному кооперативі «Ветеран» за адресою АДРЕСА_3 .

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року позов задоволено.

Встановлено факт сумісного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу у період з 09 червня 2016 року до 20 квітня 2022 року ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано спільною сумісною власністю подружжя та визнано право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_6 , автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport, 2003 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 та гараж № НОМЕР_2 в Гаражно-будівельному кооперативі «Ветеран» за адресою м. Кривий Ріг, вул. Ветеранів Праці, 20.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Страх В.О., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання з померлим, ведення ними спільного бюджету, господарства та побуту, спільної праці, а тому суд дійшов неправильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю, об`єднання спільною працею, спільним побутом, спільним бюджетом, веденням спільного господарства та задоволення позовних вимог про визнання спірного майна, як такого, що набуте внаслідок спільної праці, спільного бюджету та спільного господарства, оскільки позивачкою не доведено, що між нею та померлим виникли відносини, притаманні подружжю, а спірне майно придбано за спільні кошти та спільними зусиллями.

Так, долучені договори купівлі-продажу укладено лише з померлим, а фіскальні чеки чи платіжні доручення (квитанції), депозитні договори, відомості про заробітки (дохід) тощо, які б підтвердили, що за придбання цього майна (квартира, гараж та автомобіль) позивачка та померлий сплатили спільні кошти матеріали справи не містять.

Місце проживання позивачки зареєстровано за іншою адресою: АДРЕСА_2 .

Апелянт зазначає, що у п. 7.3. договору купівлі-продажу гаражу від 09 липня 2018 року померлий стверджував, що на момент купівлі вищенаведеного гаражу у шлюбі не перебуває і ні з ким не проживає однією сім`єю без укладення шлюбу, особи які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти чи їх частку, які є особистою приватною власністю, що витрачаються на купівлю вказаного нерухомого майна, як на спільне сумісне майно, у тому числі відповідно до статей СК України, відсутні, про що подана відповідна заява нотаріусу.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Страха В.О., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивачку ОСОБА_1 та її представника - адвоката Починок В.В., які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт постійного проживання позивачки разом зі ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджено матеріалами справи та показаннями свідків, а тому придбане у період спільного проживання майно є спільною сумісною власністю та за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину цього майна.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №554/8023/15-ц).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц, провадження №14-22цс20, зазначила наступне: «… 40. Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

41. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

42. Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

43. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

44. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.»

Таким чином, позовна вимога позивачки ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_5 , не є належним способом захисту прав подружжя у спорі між позивачкою та спадкоємцями померлого, щодо визнання права власності за позивачкою на частину майна, тому у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.

Щодо позовних вимог позивачки про визнання майна спільною власністю та визнання права власності на 1/2 частину майна, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19 (провадження № 61-5155св20) дійшов правого висновку про те, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Отже, встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року № 757/8786/15-ц, від 17 січня 2024 року у справі № справа № 759/14906/18 провадження № 61-466св23.

За відсутності правових підстав для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Разом із цим положеннями ЦПК України визначено, що є доказами у цивільній справі, зокрема доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначила, що у період проживання однією сім`єю позивачки та ОСОБА_5 , за рахунок спільних коштів, ними було придбано двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_6 , автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport, 2003 року випуску заводський номер заводський номер НОМЕР_1 та гараж № НОМЕР_2 в Гаражно-будівельному кооперативі «Ветеран» за адресою м. Кривий Ріг, вул. Ветеранів Праці, 20.

Разом з тим, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване рішення суду, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 у період з 09 червня 2016 року до 20 квітня 2022 року.

Вказані позивачкою обставини на обґрунтування позовних вимог, а саме той факт, що позивачка та ОСОБА_5 мешкали у одній квартирі, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувались один про одного, проводили разом дозвілля, а також мали взаємні права та обов`язки, які притаманні чоловіку і дружині, самі по собі, без доведення належними доказами факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між позивачкою та ОСОБА_5 склались та мали місце протягом вказаного хронологічного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю.

Як вбачається із матеріалів справи, свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які були допитані у судовому засіданні в суді першої інстанції, пояснили, що сторони у справі з 2016 року проживали однією сім`єю, проте подружні стосунки не реєстрували. Обидва працювали, мали єдиний бюджет, розподіл якого здійснювали спільно. Їхні рішення про придбання майна були спільними, спірну квартиру, автомобіль та гараж позивач та померлий купили разом і в подальшому ремонт, меблі і т.д. робили за спільні кошти.

Разом з тим, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі № 466/3769/16, провадження №61-5296св19, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, провадження № 61-11607св18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, провадження № 61-44641св18, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, провадження № 61-42601св18, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19, провадження №61-3071 св 21.

При цьому, долучені до матеріалів справи позивачкою договори купівлі-продажу укладено лише з померлим, а у п. 7.3. договору купівлі-продажу гаражу від 09 липня 2018 року померлий стверджував, що на момент купівлі вищенаведеного гаражу у шлюбі не перебуває і ні з ким не проживаю однією сім`єю без укладення шлюбу, особи які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти чи їх частку, які є особистою приватною власністю, що витрачаються на купівлю вказаного нерухомого майна, як на спільне сумісне майно, у тому числі відповідно до статей СК України, відсутні, про що подана відповідна заява нотаріусу.

Крім того, місце проживання позивачки зареєстровано за адресою: АДРЕСА_6 , що в сукупності доказів, спростовує її твердження про те, що вона з ОСОБА_5 проживали однією сім`єю без укладення шлюбу.

А наданий позивачкою Акт проживання від 28 грудня 2022 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 з 21 вересня 2017 року проживає без реєстрації в квартирі за адресою АДРЕСА_6 , який підписано мешканцями будинку АДРЕСА_3 та засвідчений ТОВ «Сітісервіс-КР», не свідчить про те, що позивачка та ОСОБА_5 були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувались один про одного, проводили разом дозвілля, а також мали взаємні права та обов`язки, які притаманні чоловіку і дружині, самі по собі (а.с.11).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачка не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження ведення сторонами спільного бюджету, господарства та побуту, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про визнання двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_2 , автомобіля марки Mitsubishi Pajero Sport, 2003 року випуску заводський номер заводський номер НОМЕР_1 та гаража № НОМЕР_2 в Гаражно-будівельному кооперативі «Ветеран» за адресою м. Кривий Ріг, вул. Ветеранів Праці, 20 спільною сумісною власністю її та ОСОБА_5 , оскільки позивачкою не доведено, що між нею та ОСОБА_5 виникли відносини, притаманні подружжю, а спірне майно придбано за спільні кошти.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивачки.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Страх Вадим Олегович, - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_4 про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною власністю та визнання права власності на 1/2 частину майна - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: