Справа № 2-6114/10
Провадження № 4-с/761/74/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Яцишина А.О.

скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк», про зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва через систему «Електронний суд» надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк», Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) МЮ України на дії/бездіяльність органу примусового виконання, в якій скаржник просить суд: зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) МЮ України в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 зняття арешту та виключити запис з Єдиного реєстру боржників відносно - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В обґрунтування скарги зазначено, що 26.04.2010 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі №2-6114/10 було ухвалено заочне рішення відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» були стягнути грошові кошти. На виконання рішення суду ще 24 грудня 2010 р. Заявник сплатив суму боргу за кредитним договором у розмірі 140 000,00 (сто сорок тисяч) доларів США, що станом на день сплати становила 1 114 890, 00 грн.

У скарзі зазначено, що маючи намір розпорядитися власним майном, заявник випадково від нотаріуса дізнався про арешти, а саме дізнався, що на виконанні в Другому Приморському відділі державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_2. На підставі цього виконавчого провадження ОСОБА_1 був внесений до Єдиного реєстру боржників. У зв`язку з чим він не має можливості вільно розпоряджатися своєю власністю. Заявник звернувся до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) з вимогою зняти арешт та виключити з реєстру боржників, але отримав відмову. Відмовляючи у знятті арешту та виключення заявника з реєстру боржників, Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) зазначив, що: - на виконанні перебувало виконавче провадження за № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа примусового виконання виконавчого листа №2-6114/10 від 08.12.2010 р., який виданий Шевченківським районним судом м. Києва 08.12.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанк Росії» грошової суми; - 27.12.2019 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу; - станом на цей час виконавче провадження не перебуває на виконання та відповідно до «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» було знищено за закінченням зберігання.

Скражник зазначає, що враховуючи вищевикладене та керуючись нормами Закону України «Про виконавче провадження», нормами ЦПК України є усі законні підстави для зняття арешту накладеного на майно боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників та скасування інших вжитих виконавцем заходи щодо виконання рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.01.2024 року вказану скаргу було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 12.02.2024 року вказану скаргу було прийнято до розгляду.

27.02.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи копії квитанції від 24.12.2010 та копію постанови від 27.12.20219 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Заінтересовані особи явку своїх представників в судове засідання не забезпечила, до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутністю представника відділу за матеріалами поданого заперечення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основною конституційною засадою судочинства, зокрема, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Так, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, що заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2010 року у справі №2-6114/10 позов Публічного акціонерного товариства «Дочірнього Банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірнього Банку Сбербанку Росії» заборгованості по кредитному договору №04-В/08/15/ФО/П від 22.02.2008 в розмірі 1 301 423,59 грн., судовий збір 1 700,00 грн., а всього підлягає стягненню: 1 303 243,59 грн.

На виконання вказаного рішення суду 08.12.2010 Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист.

Так, згідно відповіді Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) №978 від 03.01.2024 вбачається, що згідно даних з Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що у Відділі на виконанні перебувало виконавче провадження АСВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа примусового виконання виконавчого листа №2-6114/10 від 08.12.2010 р., який виданий Шевченківським районним судом м. Києва 08.12.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанк Росії» грошової суми у розмірі 1303243,59 грн..

27.12.2019 державним виконавцем керуючись п. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу з відміткою про можливість повторного пред`явлення вказаного виконавчого до виконання, яка з оригіналом виконавчого документу надіслана на адресу стягувача, вказану у виконавчому документів. Станом на сьогоднішній день, борг за вказаним виконавчим провадженням, виконавчий збір та витрати не сплачені, в зв`язку з чим підстави для зняття арешту та вилучення боржника з реєстру боржників відсутні.

Також вказано, що для задоволення заяви, щодо вилучення з реєстру боржників ОСОБА_1 , та зняття арешту з майна пропонується боржнику внести на рахунок Приморського ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) суму боргу за виконавчим провадженням АСВП НОМЕР_2 з урахуванням виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, що складає 1433836,94 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18 ЗУ Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з положеннями частин 2 і 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно із положення частин 2, 3 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент накладення арешту на майно), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно із п 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Відповідно до частин третьою-п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Аналіз статей 25, 50, 59, дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України Про виконавче провадження підлягає примусовому виконанню.

Стаття 41 Конституції України, регламентує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частин третьою-п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

При цьому, матеріали справи не містять доказів накладення арешту на майно ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження НОМЕР_2.

Так, матеріали справи не містять ні відповідної постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження НОМЕР_2, ні витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо існування запису про такий арешт.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, що у Приморському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) на виконанні перебувало виконавче провадження АСВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа примусового виконання виконавчого листа №2-6114/10 від 08.12.2010 р., який виданий Шевченківським районним судом м. Києва 08.12.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанк Росії» грошової суми у розмірі 1303243,59 грн..

27.12.2019 державним виконавцем керуючись п. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу з відміткою про можливість повторного пред`явлення вказаного виконавчого до виконання, яка з оригіналом виконавчого документу надіслана на адресу стягувача вказану у виконавчому документів. Станом на цей час виконавче провадження не перебуває на виконання.

Так ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа мітить певні умови щодо зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, які в даному випадку недотримані.

Скражником в обґрунтування скарги вказано, що ним сплачена заборгованість за кредитним договором №04-В/08/15/ФО/П, на підтвердження чого надано квитанція.

При цьому, згідно квитанції №18777237 від 24 грудня 2010 року, ОСОБА_1 сплатив на рахунок ПАТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» суму в еквіваленті до гривні 1 114 890,00 грн. з призначенням платежу погашення заборгованості по кредитній угоді №04-В/08/15/ФО/П.

Разом з тим, як вбачається із рішення суду 26 травня 2010 року у вказаній справі розмір заборгованості яка стягнута судом з ОСОБА_1 становить 1 303 243,59 грн. Крім того, згідно з відповіді Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) №978 від 03.01.2024 для задоволення заяви щодо вилучення з реєстру боржників ОСОБА_1 , та зняття арешту з майна пропонується боржнику внести на рахунок Приморського ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) суму боргу за виконавчим провадженням АСВП НОМЕР_2 з урахуванням виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, що складає 1433836,94 грн.

Таким чином, надана скаржником квитанція про сплату заборгованості не свідчить про повне виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2010 року, а також не свідчить про погашення суми боргу за виконавчим провадженням АСВП НОМЕР_2 з урахуванням виконавчого збору та витрат на виконавче провадження.

У відповіді Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) №978 від 03.01.2024 окремо зазначено, що постанова про виключення відомостей про боржника з ЄРБ виноситься державним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо: - при повторному пред`явленні такого виконавчого документа дс примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувану (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена);

- після повернення виконавчого документа стягувану на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла с>ма коштів для задоволення вимог стягувана, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено;

- після повернення виконавчого документа стягувану наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає). Станом на сьогоднішній день, борг за вказаним провадженням, виконавчий збір та витрати не сплачені, в зв`язку з чим підстави для зняття арешту та вилучення боржника з реєстру боржників відсутні.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території. Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише Закону, отже у рішеннях суду втілюється волевиявлення самої держави, а тому обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, згідно з положеннями ст. 129 Конституції України.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативноправовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вище викладене, до скарги не було додано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в розумінні ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України, які підтверджують обставини викладені у сказі.

Тому твердження заявника не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

У відповідності до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Також, як зазначено в ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, з огляду на встановленні в судовому засіданні обставини, враховуючи, що обставини викладені в скарзі не знайшли свого підтвердження в судовому засідання, суд прийшов до висновку, що скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк», про зобов`язання вчинити дії, є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-82, 131, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в :

в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк», про зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено: 21.06.2024.

Суддя :