КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року місто Київ.

Справа 753/9148/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8696/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

розглянув в письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року в складі судді Кулик С.В. (повний текст судового рішення складено 06 листопада 2023 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва, з позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 54) просить суд стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду у розмірі 167 459 грн 85 к., інфляційні збитки у розмірі 1,00 грн., 3% річних у розмірі 495 грн, витрати на проведення оцінки у розмірі 2700 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23 жовтня 2022 року приблизно о 00 год. 30 хв., за адресою: м. Київ, вул. Тростянецька, буд. 2-А сталась ДТП за участю транспортного засобу «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_1 під керування ОСОБА_1 , та транспортного засобу «Kia», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва, ОСОБА_1 , визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС». Згідно з полісом № 206573756 розмір страхової суми на одного потерпілого завданого майну становить 130 000 грн. 28 березня 2022 року страховик АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за шкоду завдану автомобілю «Kia» державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок ДТП у розмірі 130000 грн.

З метою визначення розміру матеріальної шкоди, яка була заподіяна позивачу у зв`язку із пошкодженням автомобіля, позивач звернулась до ТОВ «Клевер Експерт» з метою проведення оцінки завданої шкоди.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 66/02-22, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Kia», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 297459 грн 85 к.

Беручи до уваги, що вина відповідача у завданні шкоди встановлена постановою суду, яка має преюдиційне значення, позивач вважає, що витрати яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням її транспортного засобу для відновлення свого порушеного права, що підлягають стягненню з відповідача становлять 167459 грн 85 к.

Вказує, що пошкодження її майна призвело до душевних страждань, тому вона просила суд стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 167459 грн 85 к., збитки від інфляції у розмірі 1,00 грн., 3% річних у розмірі 495 грн., моральну шкоду у розмірі 2000 грн, витрати на проведення оцінки у розмірі 2657 грн 61 к., та витрати на правничу допомогу у розмірі 14764 грн 50 к., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1876 грн 56 к.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вказує, що реальними збитками позивача є 152 685 грн. 31 коп., а тому суд в порушення ст.ст. 22, 1192 ЦК України, безпідставно стягнув з неї 167 459 грн. 85 коп.

Розмір матеріального збитку в сумі 152685 грн 31 к., встановлений експертом, а суд не дав належної правової оцінки висновку експерта.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 лютого 2024 року для розгляду даної справи визначено склад колегії головуючий суддя - Мельник Я.С. суддів: Гуль В.В., Матвієнко Ю.О.

18 березня 2024 року ухвалою Київського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження у даній справі та встановлено учасникам справи строк для подачі ними відзиву на апеляційну скаргу в п`ятиденний строк з моменту отримання даної ухвали.

Від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить судове рішення залишити без змін.

Зокрема вказує, що Реальними збитками, які зазнала позивач внаслідок пошкодження транспортного засобу є саме вартість відновлювального ремонту за цінами СТО, а не теоретичними висновками суб`єктів оціночної діяльності чи експертів авто товарознавців з застосуванням коригуючи коефіцієнтів. Вказує, що факт проведення фактичного ремонту та здійснення оплати такого позивачем підтверджується актом виконаних робіт №62 від 30 травня 2022 року складений ФОП ОСОБА_4 та платіжними документами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2024 року для розгляду даної справи визначено склад колегії головуючий суддя - Желепа О.В. суддів: Немировська О.В., Мазурик О.Ф.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції вказував на встановлений факт порушення відповідачем правил дорожнього руху та вважав доведеним, що фактичний розмір заподіяної відповідачем майнової шкоди становить 297459 грн 85 к. З врахуванням сплачених АТ «СГ «ТАС» 130 000 грн, суд вважав, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка складає 167459 грн 85 к.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у межах задоволених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 167459 грн 85 к., за прострочення виконання зобов`язання також підлягає стягнення інфляційні збитки у розмірі 1,00 грн, та 3% річних у розмірі 495 грн.

Суд першої інстанції також вважав, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди, який доведено позивачем та який буде відповідати засадам розумності становить 2000,00 грн.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 14764 грн 50 к., витрати на проведення оцінки у розмірі 2657 грн 61 к., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1876 грн 56 к.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961 - IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону № 1961 - IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, у тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно із ст. 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Системний аналіз ст. 22, 988, 1166, 1192, 1194, ст. 22, 28, 29, 36 Закону № 1961 - IV дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі, й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19).

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , транспортний засіб «Kia», державний номерний знак НОМЕР_2 , належить ОСОБА_2

23 жовтня 2022 року приблизно о 00 год. 30 хв., за адресою: м. Київ, вул. Тростянецька, буд. 2-А сталась ДТП за участю транспортного засобу «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_1 під керування ОСОБА_1 , та транспортного засобу «Kia», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року визнано винуватою ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Внаслідок ДТП належний ОСОБА_2 транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Відповідно до полісу № 206573756 від 23 січня 2022 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована страховою компанією «СГ «ТАС».

04 лютого 2022 року ОСОБА_2 , звернулась до АТ «СГ «ТАС» з заявою про відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП.

28 березня 2022 року ПрАТ АТ «СГ «ТАС» виплачено позивачу страхове відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДПТ у розмірі 130000 грн.

За результатами проведення оцінки вартості матеріального збитку заподіяного транспортному засобу СОД ТОВ «Клевер Експерт» складено відповідний звіт №66/02-22 від 10 лютого 2022 року, згідно з яким вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Kia»,державний номерний знак НОМЕР_2 становить 172 668 грн 28 к.; вартість матеріального збитку без урахуванням ПДВ завданого власнику автомобіля «Kia», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 152 685 грн 31 к.; вартість відновлювального ремонту становить, без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення дослідження становить 297459 грн 85 к.

За обставинами даної справи не встановлено тотального фізичне знищення транспортного засобу.

Аналізуючи норми права, що регулюють питання визначення розміру збитків, які підлягають відшкодуванню можна дійти висновку про те, що розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент його пошкодження (знищення) або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відносини у цій сфері регламентує також Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтями 29, 32 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик або МТСБУ не відшкодовує.

У відповідності до 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

Подібні правові висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19) та від 07 квітня 2021 року у справі № 757/29950/14-ц (провадження № 2/755/1997/23).

В даному випадку суду були надані докази відновлення транспортного засобу, і позивач не зобов`язана віднаходити на вторинному ринку зношені деталі, які підлягають заміні. Якби відповідач не вчинив ДТП у позивача не було б необхідності замінювати пошкоджені внаслідок ДТП деталі, а тому апеляційний суд за основу відшкодування збитків бере ті витрати, які в дійсності понесла позивачка для відновлення свого транспортного засобу. При цьому відповідач не наводить жодного доводу, що позивачем замінювались деталі, пошкодження яких спричинено не цією пригодою, в якій винна відповідач.

Як вбачається з матеріалів справи 04 квітня 2023 року представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи, зокрема, копії акту виконаних робіт №62 від 30 травня 2022 року складений ФОП ОСОБА_4 та платіжні документи на підтвердження оплати вартості відновлювального ремонту пошкодженого відповідачем транспортного засобу позивача.

29 травня 2023 року представником позивача подано суду клопотання про поновлення строків на долучення доказів до матеріалів справи та відповідно просить долучити до матеріалів справи акт виконаних робіт №62 від 30 травня 2022 року складений ФОП ОСОБА_4 та платіжними документами.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2023 року в задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строків для долучення доказів до матеріалів справи відмовлено безпідставно.

Наведені в клопотанні причини пропуску строку суду слід було врахувати як поважні, та з метою встановлення об`єктивної істини у справі суду було необхідно встановити, яку ж суму витратила позивач для відновлення власного транспортного засобу.

Як встановлено судом належний позивачу транспортний засіб відремонтовано, отже саме фактична вартість відновлювального ремонту має бути визначальною у даній справі.

Як вбачається з акту виконаних робіт №62 від 30 травня 2022 року фактична вартість відновлювального ремонту становить 295 210 грн 50 к.

На підтвердження проведення оплати надано копії квитанції до прибуткового касового ордеру №15 від 30 травня 2022 року, № 16 від 31 травня 2022 року, № 17 від 01 червня 2022 року; № 18 від 02 червня 2022 року; № 19 від 03 червня 2022 року № 20 від 06 червня 2022 року на загальну суму 295 210 грн 50 к.

Тому, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти до уваги такі доказі, що підтверджують вартість відновлювального ремонту, при цьому в даному випадку права відповідача не порушуються, оскільки фактична вартість відновлювального ремонту згідно акту виконаних робіт №62 від 30 травня 2022 року складає 295 210 грн 50 к., що є нижчої ніж визначено у звіті №66/02-22 від 10 лютого 2022 року.

Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів бере до уваги те, що страховою компанією виплачено страхове відшкодування у розмірі 130 000 грн, що є недостатнім розміром для відновлення пошкодженого транспортного засобу, та згідно акту виконаних робіт №62 від 30 травня 2022 року фактична вартість відновлювального ремонту складає 295 210 грн 50 к., а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 165 210 грн 50 к. (295 210 грн 50 к. - 130 000 грн).

Посилання відповідача на те, що дійсним та реальним розміром майнової шкоди є 152685 грн 31 к., колегія суддів відхиляє, оскільки такий показник визначено з урахуванням зношеності деталей, проте винна особа не має право, посилатись та вимагати зменшення завданих нею збитків через зношеність, в разі здійснення позивачем фактичного ремонту та надання доказів про такий ремонт, з яких вбачається, що позивач відремонтував та замінив лише ті деталі, які пошкоджені з вини відповідача . При цьому основне з чого виходить суд, це повне відшкодування завданої шкоди винною особою. В разі застосування позиції відповідача негативні наслідки винної поведінки відповідача будуть покладені на потерпілу особу, яка змушена була витратити на відновлення свого транспортного засобу іншу суму, ніж ту яку просить взяти за основу відповідач, що також не відповідає загальним засадам цивільного судочинства - засадам розумності та справедливості.

Щодо вимоги позивача про відшкодування 3 % річних та індексу інфляції, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволенням вимог ОСОБА_2 в цій частині з таких підстав.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідальність відповідача, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, настає саме з моменту набрання законної сили рішенням суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнової шкоди та можливість застосування до неї цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання. А тому відсутні підстави до задоволення позову в цій частині.

Посилання суду про те, що обов`язок відшкодувати шкоду у відповідача виник з 03 лютого 2022 року - з моменту визнання її винною відповідача у дтп, не відповідають вимогам закону.

День визнання ОСОБА_1 винною у скоєнні дтп не є моментом, коли вона стала боржником, яка прострочила виконання грошового зобов`язання, адже, постановою суду по адміністративній справі не визначено розмір шкоди, не визначено строки сплати, тощо.

Тому рішення суду в частині відшкодування 3 % річних та індексу інфляції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні таких вимог.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди колегія суддів відмічає наступне.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.

Частина друга вказаної статті передбачає, що моральна шкода, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зокрема, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував глибину фізичних та душевних страждань, завданих позивачці, порушення нормального ритму життя, наявність перешкод у реалізації своїх життєвих планів у зв`язку з необхідністю вчиняти процесуальні дії для відновлення її порушених майнових прав, а також вимоги розумності та справедливості, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме у розмірі 2 000 грн.

Висновок суду першої інстанції щодо визначеного розміру моральної шкоди є правильним, законним та обґрунтованим. Суд правильно керувався засадами розумності, виваженості та справедливості.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, згідно якого, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позовних вимог про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими. Тому рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Рішення суду в частині визначення розміру збитків та стягнення інфляції та трьох відсотків річних, ухвалено за неповного з`ясування обставин справи з порушенням норм процесуального права не вірним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно дог ст. 376 ЦПК України має бути скасовано.

Щодо розподілу судових витрат апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов у цій справі підлягає частковому задоволенню.

Позивач у даній справі за подання позовної заяви сплатила судовий збір в сумі 1901 грн 75 к. та 5 грн. (а.с.6, 55).

Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено 2634 грн 84 к.

Беручи до уваги, що судом першої інстанції частково задоволено позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, та враховуючи, що за наслідками апеляційного розгляду справи розмір майнової шкоди визначено в розмірі 165 210 грн 50 к. та відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних та індексу інфляції, тому розмір задоволених позовних вимог складає 96,68 %, в сою чергу апеляційну скаргу задоволено на 1,62%.

В даному випадку апеляційний суд вважає за необхідне на підставі п.10 ст.141 ЦПК України здійснити взаєморозрахунок внаслідок чого стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1755 грн 97 к. (1906,75 х 96, 68) - (2634,84 х 3,32)= 1843,45-87,48 грн.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу .

Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат для здійснення оцінки пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_2 надала квитанцію до прибуткового касового ордеру №86 від 10 лютого 2022 року про сплату 2 600 грн за проведення експертизи щодо розміру завданого матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля «Kia», державний номерний знак НОМЕР_2 , які відповідач зобов`язана відшкодувати в повному обсязі.

Колегія суддів враховуючи приписи ч.2 ст.141 ЦПК України вважає за необхідне переглянути стягнутий з відповідача на користь позивача розмір витрат на правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 14502 грн (15000 х96,68).

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі не наведено підстав для заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.268, 367, 374-376, 381-384, 389 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року в частині відшкодування майнової шкоди, 3 % річних, індексу інфляції та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) майнову шкоду у розмірі 165 210 грн 50 к., витрати на проведення оцінки у розмірі 2600 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 14502 грн, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1755 грн 97 к.

В задоволенні вимог про стягнення індексу інфляції та 3% річних відмовити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року в частині відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська