Справа № 606/590/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Мельник А.В.

за участю секретаря судового засідання Кавалко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через представника адвоката Жеребецьку І.О. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що син сторін проживає із позивачем, яка несе витрати на його утримання, а відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку по утриманню їхньої неповнолітньої дитини.

Ухвалою судді від 03.04.2024 позовну заяву було залишено без руху, вказано на її недоліки та надано строк на їх усунення. Після усунення позивачем недоліків позовної заявиу ухвалою суду від 11.04.2024, з урахуванням вимог частини першої статті 28 ЦПК України, було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

14.05.2024 від представника відповідача адвоката Худої І.Р. до суду надійшов відзив на позов, у якому вказано про те, що відповідач як батько дитини завжди цікавиться життям свого сина, регулярно надає кошти на його утримання, піклується про нього та доглядає. На даний час відповідач перебуває у складі Збройних сил України та бере участь у бойових діях та у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ. У відзиві зазначено, що після отримання підтверджуючих документів сторона відповідача планує подати клопотання про зупинення провадження у справі. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

12.06.2024 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якій вказано про те, що представником відповідача не спростовано факт того, що останнім часом відповідач не допомагає фінансово в утриманні дитини , що стало підставою для звернення з позовом до суду. Крім того, вказано, що у будь-якому випадку, підстав для зупинення провадження у справі, у разі надходження такого клопотання, немає, оскільки предметом позову є питання утримання неповнолітньої дитини, інтереси відповідача представляє його представник. Більше того, відповідач перебуває у складі Збройних сил України, отримує систематичний дохід у формі грошового забезпечення військовослужбовця, а тому просить задовольнити позовні вимоги.

У судове засідання 17.06.2024 надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, а також клопотання про витребування у Міністерства оборони України інформації про те, що ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних сил України у військовій частині, яка виконує бойові завдання у зоні бойових дій та бере безпосередню участь у бойових діях та у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, перебуваючи безпосередньо на лінії бойового зіткнення з противником. До клопотання додано копію довідки ВЧ НОМЕР_1 , згідно якої солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 з 23.02.2022.

Крім того, того ж дня до суду надійшли письмові заперечення, у яких представником відповідача зазначено про те, що між сторонами існує усна домовленість про утримання відповідачем сина, відповідач відправляє кошти на утримання сина на банківський рахунок позивача, крім того, навіть частинами погашає кредит позивача, на підтвердження чого до заперечень додано копії квитанцій банку. Зазначає та просить врахувати, що ОСОБА_2 проходить військову службу, сумарно його доходи є значними, а позивач просить їх четверту частину, що може становити надмірний розмір, який забезпечить не лише потреби дитини, але і невідомо чиї ще потреби. Просить позовні вимоги задовольнити частково у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку платника аліментів.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Жеребецька І.О. в судове засідання не з`явились, однак представником було подано до суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Худа І.Р. в судове засідання не з`явились, однак представником подано до суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності. Також зазначено про те, що усі подані раніше заяви та клопотання підтримують, просять їх розглянути та врахувати при прийнятті рішення. Відповідач позов заперечує, однак, якщо все ж, суд прийде до переконання про необхідність задоволення позову, то відповідач просить задовольнити його частково у розмірі 1/6 частини усіх доходів відповідача.

За вказаних обставин, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16.01.2020.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видане Теребовлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 06.05.2016, актовий запис № 93.

Відповідно до копії довідки №110 від 18.03.2024, виданої виконавчим комітетом Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , склад сім`ї: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями статті 141 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 180, 181 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до діючих норм законодавства батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до положень статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно частини першої статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи зазначені положення законодавства, зокрема про солідарний обов`язок батьків на утримання неповнолітньої дитини суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 в розмірі 1/5 (однієї п`ятої) частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

При прийнятті рішення суд врахував заперечення з боку відповідача щодо розміру аліментів.

Так, на переконання відповідача він має змогу та згідний сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. До заперечень на позов додано копії квитанцій АТ "Ощадбанк" щодо перерахунку відповідачем коштів на ім`я отримувача ОСОБА_4 , датованих 22.06.2023, 26.07.2023, 30.08.2023, 13.09.2023, 16.09.2023, 29.09.2023, 11.03.2024, 29.03.2024, 30.04.2024, 20.05.2024, 24.05.2024 призначення платежу не зазначено. Також, додано копію квитанції АТ "Ощадбанк" щодо перерахунку коштів у сумі 3000 грн від 26.04.2024 без зазначення імені отримувача та призначення платежу. Крім того, додано копію квитанції АТ "Ощадбанк" від 19.05.2024 щодо перерахунку відповідачем коштів у сумі 1400 грн із призначенням платежу: погашення кредитного договору 591044992 ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що із долучених квитанцій неможливо однозначно встановити, що кошти переховувались відповідачем саме на утримання його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , однак із матеріалів справи слідує, що сторони не досягли згоди щодо розміру грошового утримання дитини.

Крім того, відповідач не заперечує, що на даний час він проходить службу у Збройних силах України та отримує значний дохід. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про витребування у Міністерства оборони України інформації про те, що ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних сил України у військовій частині, яка виконує бойові завдання у зоні бойових дій та бере безпосередню участь у бойових діях та у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, перебуваючи безпосередньо на лінії бойового зіткнення з противником, оскільки суду в порушення вимог статті 84 ЦПК України не надано докази неможливості самостійно надати докази. Крім того, до клопотання на підтвердження перебування відповідача у складі Збройних сил України додано копію довідки ВЧ НОМЕР_1 , згідно якої солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 з 23.02.2022. Інших клопотань у справі заявлено не було.

Враховуючи викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , який проживає разом з позивачем, що не заперечується сторонами, враховуючи вік дитини, а також зважаючи на те, що платник аліментів за віком є працездатним, перебуває на службі у складі Збройних сил України та отримує дохід, що ним не заперечується, відсутність даних про інших утриманців, відсутність доказів про розміри доходів позивача та відповідача, враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду (14.03.2024) і до досягнення дитиною повноліття.

Такий розмір, на думку суду, відповідає встановленому законодавцем рекомендованому мінімальному розміру аліментів на одну дитину.

Позивачка не надала суду доказів про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, як і доказів неспроможності утримання дитини нею на рівні з батьком, а також доказів на підтвердження потреби дитини у її забезпеченні в розмірі 1/4 частини від доходів відповідача, зважаючи на те, що останній на даний час перебуває на службі у складі Збройних сил України та, відповідно, отримує грошове забезпечення у значному розмірі, що не заперечується сторонами.

Суд вважає за необхідне зазначити, що позивачка не позбавлена права звертатися до суду із позовом до відповідача в порядку статті 192 Сімейного кодексу України про збільшення розміру аліментів на утримання дітей, у випадку, якщо будуть існувати докази такого майнового стану відповідача, який дозволятиме останньому сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж визначив даним рішенням суд.

Згідно частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує в порядку статті 141 ЦПК України.

На підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогами щодо стягнення аліментів, то судовий збір у розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись статтями 4, 12, 141, 247, 265, 430 ЦПК України, статтями 180, 182, 183, 184, 191 Сімейного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 (однієї п`ятої) частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 березня 2024 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок на користь держави.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду складено 03 липня 2024 року.

Суддя А.В.Мельник