"03" липня 2024 р. Справа № 363/2571/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря - Душиної Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді Київської області заяву адвоката Мартиненко Анни Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Лідія про усунення від права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.06.2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Лідія про усунення від права на спадкування залишено без розгляду.

25.06.2024 року від представника відповідача адвоката Мартиненко А.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, обґрунтовуючи її тим, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.06.2024 року було залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, проте суд не вирішив питання щодо стягнення з позивача на користь відповідача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, про стягнення яких було заявлено до винесення судом ухвали. Посилаючись на положення ст. 137, ч. 8 ст. 141, ч. 3 ст. 142, ст. 270 ЦПК України просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 900, 00 грн.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від представника відповідача до суду надійшло клопотання в якому просила суд розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення за відсутності відповідача та її представника, подану заяву підтримує та просить її задовольнити.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому зазначила, що вимоги заяви не підлягають задоволенню, оскільки понесені витрати відповідача на професійну правничу допомогу у даній справі не є розумними, вартість наданих адвокатом АО «Кравець і Партнери» Мартиненеко A.B. в розмірі 20 900 грн. послуг є неспівмірною зі складністю справи, вартість фактично наданої професійної правничої допомоги відповідачу АО «Кравець і Партнери» є необґрунтовано завищеною і абсолютно не відповідає об`єму наданих послуг та витраченому адвокатом часу на надання такої правничої допомоги, а тому просила зменшити розмір понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу по даній справі до 0,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи та заяву про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов до наступного.

10.06.2024 року до суду представником відповідача було подано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 900, 00 грн.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.06.2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Лідія про усунення від права на спадкування залишено без розгляду.

У зазначеній ухвалі питання про розподіл між сторонами судових витрат, не вирішувалося.

25.06.2024 року від представника відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Так, представник відповідача звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення посилалася на ч. 3 ст. 142 ЦПК України, згідно якої у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Тобто, вказаною нормою врегульовано порядок відшкодування понесених відповідачем витрат у разі відмови позивача від позову.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи 14.06.2024 року представником позивача до суду було подано заяву залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, за результатами розгляду якої судом 14.06.2024 року винесено ухвалу про залишення позову ОСОБА_2 без розгляду.

Частиною 5 статті 142 ЦПК України, передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно із ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст.141 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

За змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Суд зазначає, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому, суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Разом з тим, заява представника відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.

Необґрунтовані дії позивача є єдиною підставою для покладення на позивача обов`язку компенсувати витрати, що здійснені відповідачем, як це передбачено ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі №521/3011/18.

Представником відповідача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

За таких обставин, заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 133, 141, 142, 258, 260, 270, 353 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви адвоката Мартиненко Анни Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Лідія про усунення від права на спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя І.Ю. Котлярова