Провадження № 22-ц/4808/690/24
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
У Х В А Л А

03 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,

секретаря: Кузів А.В.,

з участю: представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Шамотайла О.В. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Обгрунтовувала позов тим, що її звільнення з посади лікаря-офтальмолога структурного підрозділу «Міська поліклініка №4» є незаконним, оскільки відповідачем не було дотримано встановленої законом процедури.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

На думку апелянта, судом не враховано, що під час звільнення позивачки з посади в КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» порівнювали не всіх працівників на предмет вищої чи нижчої кваліфікації і продуктивності праці, як цього вимагає стаття 42 КЗпП України. Крім того, суд першої інстанції не врахував порушення статті 43 КЗпП України під час звільнення ОСОБА_3 з посади, оскільки останню завчасно не повідомляли про дату та час засідання профспілкового органу.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 задоволено. Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 травня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» № 283/ос від 09 серпня 2021 року про звільнення ОСОБА_3 з посади лікаря-офтальмолога хірургічного відділення СП «Міська поліклініка №4». Поновлено ОСОБА_3 на посаді лікаря-офтальмолога з 09 серпня 2021 року. Стягнуто з КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 153 420,9 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження зарплати в межах суми за один місяць в сумі 5999,7 грн. допущено до негайного виконання.

Проте, постановою Верховного Суду від 20 березня 2024 року касаційну скаргу КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» задоволено частково. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року скасовано. Справу № 344/14664/21 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час перегляду справи апеляційним судом 03 липня 2024 року представник ОСОБА_3 адвокат Грица І.Ю. заявив клопотання про закриття провадження у справі. Обгрунтовував заяву тим, що в судовому засіданні 02 липня 2024 року йому стало відомо, що відповідач на даний час фактично виконав всі вимоги позовної заяви, що свідчить про відсутність предмету спору.

Представник відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання з невідомих причин не з`явився, що не перешкоджає розгляду питання.

В судовому засідання представник позивачки клопотання підтримав.

Вивчивши зміст заяви та наведені в ній аргументи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.

Разом з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19).

З наданих представником КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» 28 червня 2024 року доказів вбачається, що наказом №613/ОС від 08.09.2023 ОСОБА_3 поновлено на посаді лікаря-офтальмолога СП «Міська поліклініка №4» з 09 серпня 2021 року. З урахуванням податків і зборів позивачці 15 вересня 2023 року виплачено 114 474,28 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями.

Разом з тим, виконання постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року про поновлення позивачки на роботі та виплату їй середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу не свідчить про відсутність предмета спору, адже вказане рішення апеляційного суду скасоване Верховним Судом постановою від 20 березня 2024 року, а справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду. Відтак, судове рішення, на підставі якого ОСОБА_3 було поновлено на роботі та виплачений заробіток, втратило законну силу.

Ураховуючи наведене, а також факт подальшого оскарження позивачкою в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, суд приходить до висновку, що між сторонами наявні неврегульовані питання.

Колегія суддів вважає, що добровільне вирішення спірних питань після ухвалення апеляційним судом постанови за наслідками вирішення спору не може свідчити про те, що між сторонами відсутній спір.

Відповідно до частини 1 статті 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Відповідних заяв від ОСОБА_3 не надходило.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що підстав для закриття провадження у справі не вбачається, у зв`язку з чим клопотання представника позивачки задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 255, 373, 374, 377, 389, 390 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В клопотанні представника ОСОБА_3 про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Луганська

Є.Є. Мальцева

Повний текст ухвали виготовлено 05 липня 2024 року.