Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2024Справа №607/5588/24

18 червня 2024 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- за участю секретаря судового засідання Демборинського М.Р.

- сторони в судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Семененко Сергій Михайлович, до Великоберезовицької селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Семененко С.М., звернулася до суду із позовом до Великоберезовицької селищної ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , загальною площею 81,8 кв.м., житловою 40,2 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування вимог позивч зазначила, що спірний житловий будинок мав статус колгоспного двору, в якому станом на 15 квітня 1991 року була зареєстрована лише ОСОБА_5 . Таким чином, ОСОБА_5 на момент смерті належав цілий житловий будинок за АДРЕСА_1 . За життя 14 лютого 2020 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла все своє майно їй. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на спірний житловий будинок. Вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , подавши у встановлений строк заяву про прийняття спадщини за заповітом. Однак, державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність вказаного нерухомого майна спадкодавцю.

Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 травня 2024 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2024 року залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ..

В судове засідання позивач не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена у встановленому законом порядку.

Попередньо представник позивача адвокат Семененко С.М. подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник Великоберезовицької селищної ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав клопотання про розгляд справи без їх участі. Не заперечив проти задоволення позовних вимог.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце були повідомлені у встановленому законом порядку.

Попередньо ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечив проти задоволення позову.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 17 вересня 1983 року, виданим органом РАЦС села Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області. Батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

21 жовтня 2005 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 21 жовтня 2005 року, виданим Мишковицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ».

Згідно погосподарських книг за 1986-1990 роки, домогосподарство по АДРЕСА_1 належало до суспільної групи господарства колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_4 голова двору, ОСОБА_2 дочка, ОСОБА_3 зять та ОСОБА_6 внучка. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_6 вибули на постійне місце проживання у зв`язку із будівництвом будинку з 01 червня 1989 року.

Згідно погосподарських книг за 1991-1995 року, головою та одноосібним учасником вказаного колгоспного двору була ОСОБА_4 .

З інформаційної довідки за №270 від 17 травня 2022 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації вбачається, що станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_2 зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 липня 1990 року, виданого Тернопільською районною радою на підставі рішення виконкому за №146 від 25 липня 1990 року та записаного в реєстровій книзі №4 за реєстровим №357.

Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна за №269 від 17 травня 2022 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння за АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 .

Як слідує з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 16 травня 2022 року, складеного Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, загальна площа житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 81,8 кв.м., житлова 40,2 кв.м.

Як вбачається з довідки Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області за №94 від 11 березня 2024 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 рахувався за ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане будинковолодіння станом на 15 квітня 1991 року відносилось до суспільної групи господарства колгоспний двір. Станом на 15 квітня 1991 року членом колгоспного двору була ОСОБА_4 голова двору.

Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 належало до суспільної групи «колгоспний двір», членом якого була ОСОБА_9 голова двору.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відтак, ОСОБА_4 належало будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 14 лютого 2020 року секретарем Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за №07, яким заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 14 лютого 2022 року, виданим Виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №35.

Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, у тому числі на належне їй будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

11 травня 2022 року державним нотаріусом Тернопільської районної нотаріальної контори заведено спадкову справу за №204/2022 року після смерті ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини.

11 травня 2022 року ОСОБА_2 подала державному нотаріусу заяву про відмову від прийняття обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_4 .

Як вбачається з довідки за №95 від 11 березня 2024 року, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на день смерті була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 . Разом з нею за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_2 дочка та ОСОБА_3 зятя.

Таким чином, з матеріалів спадкової справи за №204/2022 року встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є позивач ОСОБА_1 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті останньої шляхом подання у встановлений строк заяви про прийняття спадщини.

Окрім того, ОСОБА_1 частково оформила спадкові права після смерті ОСОБА_4 , отримавши 26 червня 2023 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав за №336991771від 26 червня 2023 року, ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер :02:001:1255 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору, яка розташована по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

26 червня 2023 року ОСОБА_1 подала державному нотаріусу заяву про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , в тому числі на спірне будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної нотаріальної контори Темнікової Л.Г. від 26 червня 2023 року за №1232/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю.

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 значиться як колгоспний двір, одноосібним членом якого станом на 15 квітня 1991 року була ОСОБА_4 голова двору.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, голові колгоспного двору ОСОБА_4 належало будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина за заповітом, у тому числі на належне їй будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, шляхом подання нотаріусу у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами справи.

Спадкоємець за законом першої черги ОСОБА_2 , яка має право на обов`язкову частку у спадщині, подала приватному нотаріусу заяву про відмову від обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_4 .

Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні.

Таким чином, ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 успадкувала належне їй будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке належало померлій як одноосібному члену колишнього колгоспного двору.

Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод.

Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , загальною площею 81,8 кв.м., житловою 40,2 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 392, 1218, 1233, 1236, 1268-1270 Цивільного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Семененко Сергій Михайлович, до Великоберезовицької селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , загальною площею 81,8 кв.м., житловою 40,2 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: Великоберезовицька селищна рада, вул. Степана Банджери, 26, смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області; .

Треті особи: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ;

ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 18 червня 2024 року.

Головуюча суддя І.М. Черніцька