ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 липня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/808/23

Головуючий у першій інстанції Ільченко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/209/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Ільченка О.І. від 13 вересня 2023 року, місце ухвалення рішення м.Прилуки, дата складання повного тексту рішення 13 вересня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що 12.03.2016 року між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.03.2022 року. За час спільного проживання у шлюбі подружжям 28.09.2018 року було придбано автомобіль марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , який було зареєстровано на відповідача ОСОБА_2 . Позивач зазначав, що наприкінці 2022 року він дізнався про те, що у листопаді 2022 року відповідач продала вказаний автомобіль, який є спільною сумісною власністю сторін, без погодження із позивачем. Оскільки спірний автомобіль був придбаний подружжям під час перебування у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, і кожна із сторін має рівні права на нього, позивач стверджує, що він має право на грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини ринкової вартості відчуженого автомобіля. За наведених обставин, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.55), позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вартість 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , яка згідно висновку експерта № СЕ-19/124-23/5609-АВ від 04.07.2023 року, за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи складає 50 100 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.09.2023 року було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна. Судом було стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , як об`єкта спільної сумісної власності подружжя, у розмірі 50 100 грн. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн., сплачений ним на користь держави судовий збір за подання позову у розмірі 1 073 грн. 60 коп., та витрати на послуги експерта в розмірі 2 294 грн., а всього: 9 368 (дев`ять тисяч триста шістдесят вісім) грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 13.09.2023 року, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 13.09.2023 року було ухвалено судом із порушенням норм процесуального та матеріального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки сторона позивача не намагається встановити правовий режим майна, на яке претендує. Апелянт стверджує, що сторона позивача не скористалась правом до початку розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову, при цьому, правила ЦПК України не надають суду права виходу за межі позовних вимог з власної ініціативи, суд не може вийти за межі позовних вимог, та всупереч принципу диспозитивності, самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

26.12.2023 року від ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, з метою визначення дійсної ринкової вартості спірного автомобіля, з урахуванням його стану на даний час.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 13.09.2023 року, а також відмовити ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.09.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.03.2022 року (а.с.6), було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12.03.2016 року.

Як вбачається із копії договору купівлі-продажу №7442/2018/1125502 від 28.09.2018 року (а.с.8), ОСОБА_2 , під час перебування у зареєстрованому шлюбі, придбала автомобіль марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с.16), власником автомобіля марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 (а.с.16).

Згідно копії договору купівлі-продажу №7442/2022/3529173 транспортного засобу від 26.11.2022 року (а.с.18), ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, який був зареєстрований за продавцем 28.09.2018 року. За домовленістю сторін, ціна транспортного засобу складає 55 000 грн.

За клопотанням позивача, з метою визначення дійсної (ринкової) вартості автомобіля, подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) до спірного автомобіля марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.03.2023 року (а.с.38-39) у даній цивільній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Як вбачається із повідомлення судового експерта Чернігівського НДЕКЦ МВС України про неможливість проведення судової експертизи номер СЕ-19/125-23/4428-АВ від 16.06.2023 року (а.с.51-53), визначити ринкову вартість автомобіля, подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) до спірного автомобіля марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , не представляється можливим. Оскільки інформація, що міститься в копії ухвали та наданих матеріалах є малоінформативною (відсутня інформація щодо: фактичного пробігу, стану КТЗ залежно від умов догляду та зберігання, ймовірні пошкодження, комплектності, укомплектованості, пошкоджень, відновлення й оновлення складників КТЗ, додатково встановленого обладнання на КТЗ, інформація щодо типу системи (покоління) газобалонного обладнання, тип балону та ємність, призначення (для карбюраторних чи інжекторних двигунів)), судовому експерту не надано вихідних даних, необхідних для проведення судової експертизи, та сам транспортний засіб для проведення експертизи, що унеможливлює її проведення.

Згідно копії висновку судового експерта №СЕ-19/124-23/5609-АВ від 04.07.2023 року Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с.61-63), … 1. Ринкову вартість автомобіля марки ВАЗ, 2007 року випуску, станом на 04.07.2023, не представляється можливим у зв`язку з тим, що автомобіль відсутній, відсутні дані пробігу, інформація про умови догляду, зберігання, експлуатації тощо, яка впливає на ринкову вартість за рахунок додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ, відсутня інформація його комплектності, укомплектованості, пошкоджень, відновлення і оновлення складників.

Середня ринкова ціна автомобіля, подібного за своїми якостями до автомобіля марки ВАЗ-21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , при умові, що автомобіль знаходився у технічно-справному стані, станом на 04.07.2023 становила 100 200,00 грн. (сто тисяч двісті грн. 00 коп.).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.09.2023 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції, із врахуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини, а також роз`яснень, викладених у пунктах: 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, прийняв до уваги висновок судового експерта номер СЕ-19/124-23/5609-АВ від 04.07.2023 року (а.с.61-63), яким було визначено середню ринкову ціну автомобіля, подібного за своїми якостями до спірного автомобіля, в сумі 100 200 грн. При цьому, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 13.09.2023 року зазначив, що правовий аналіз норм Сімейного та Цивільного кодексів України дає підстави для висновку про те, що автомобіль марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , який був придбаний подружжям Жовнер за спільні кошти та у період шлюбу, беззаперечно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя по 1/2 частині за кожним. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , стягнувши з відповідача на користь позивача, в рахунок компенсації вартості 1/2 частки спірного автомобіля - 50 100 грн. Судом першої інстанції на користь позивача також стягнуто з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн., сплачений позивачем на користь держави судовий збір за подання позову у розмірі 1073 грн. 60 коп. та витрати на послуги експерта в розмірі 2 294 грн., а всього: 9 368 (дев`ять тисяч триста шістдесят вісім) грн.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.09.2023 року, про задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позову, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 13.09.2023 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки сторона позивача не намагається встановити правовий режим майна, на яке претендує. Апелянт стверджує, що сторона позивача не скористалась правом до початку розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову, при цьому, правила ЦПК України не надають суду права виходу за межі позовних вимог з власної ініціативи, суд не може вийти за межі позовних вимог, та всупереч принципу диспозитивності, самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами ч.1 статті 69 Сімейного кодексу України регламентовано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційний суд, відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 16.01.2023 року у справі №754/3132/16-ц, провадження №61-5956св22.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч.3 статті 65 Сімейного кодексу України, для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частинами першою, четвертою статті 71 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі №755/20923/14-ц, провадження №61-10442св18, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Згідно з приписами ч.3 статті 12, ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі Дж. К. та інші проти Швеції зазначив, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування поза розумним сумнівом (beyond reasonable doubt). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Як вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.03.2022 року (а.с.6) було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12.03.2016 року. Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, 28.09.2018 року, ОСОБА_2 придбала автомобіль марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 (а.с.8, 16), а 26.11.2022 року, після розірвання шлюбу із позивачем, ОСОБА_2 продала вищевказаний транспортний засіб ОСОБА_3 (а.с.18).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15.02.2023 року у справі №211/5539/17, провадження №61-10848св22, конструкція норми статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17, і є незмінною судовою практикою.

В ході судового розгляду даної справи відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України, на підтвердження того, що спірний автомобіль було нею відчужено за наявності взаємної згоди сторін даного спору. При цьому, презумпцію спільності права власності подружжя на спірний автомобіль у даній цивільній справі відповідачем не спростовано.

Доводи апелянта відносно того, що сторона позивача не намагається встановити правовий режим майна, на яке претендує, сторона позивачів не скористалася правом до початку розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову, при цьому, правила ЦПК України не надають суду права виходу за межі позовних вимог з власної ініціативи, і суд не може вийти за межі позовних вимог та всупереч принципу диспозитивності, самостійно обирати правову підставу та предмет позову, не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.09.2023 року відносно того, що автомобіль марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , який був придбаний подружжям Жовнер за спільні кошти та у період перебування сторін спору у зареєстрованому шлюбі, беззаперечно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - по 1/2 частині за кожним.

Приписами ч.1 статті 13 ЦПК України регламентовано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

У постанові від 23.01.2024 року у справі №523/14489/15-ц, провадження №14-22цс20, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна. Для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання, не є необхідними. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.09.2023 року щодо наявності підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову.

При цьому, вирішуючи вимоги заявленного позову по суті, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги висновок судового експерта № СЕ-19/124-23/5609-АВ від 04.07.2023 року (а.с.61-63), яким було визначено середню ринкову ціну автомобіля, подібного за своїми якостями до спірного автомобіля, в сумі 100 200 грн., і даний висновок судового експерта є належним та допустимим доказом у даній справі, у розумінні приписів статей: 77, 80 ЦПК України.

26.12.2023 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, з метою визначення дійсної ринкової вартості спірного автомобіля, з урахуванням його стану на даний час.

В ході апеляційного перегляду даної справи апеляційний суд дійшов висновку, що дане клопотання ОСОБА_2 про призначення у справі автотоварознавчої експертизи, з метою визначення дійсної вартості спірного автомобіля, не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, за клопотанням позивача, з метою визначення дійсної (ринкової) вартості автомобіля, подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) до спірного автомобіля марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.03.2023 року (а.с.38-39) у даній цивільній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Згідно повідомлення судового експерта Чернігівського НДЕКЦ МВС України про неможливість проведення судової експертизи номер СЕ-19/125-23/4428-АВ від 16.06.2023 року (а.с.51-53), визначити ринкову вартість автомобіля, подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) до спірного автомобіля марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , не представляється можливим. Оскільки інформація, що міститься в копії ухвали та наданих матеріалах є малоінформативною (відсутня інформація щодо: фактичного пробігу, стану КТЗ залежно від умов догляду та зберігання, ймовірні пошкодження, комплектності, укомплектованості, пошкоджень, відновлення й оновлення складників КТЗ, додатково встановленого обладнання на КТЗ, інформація щодо типу системи (покоління) газобалонного обладнання, тип балону та ємність, призначення (для карбюраторних чи інжекторних двигунів)), судовому експерту не надано вихідних даних, необхідних для проведення судової експертизи, та сам транспортний засіб для проведення експертизи, що унеможливлює її проведення.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні.

У постанові Верховного Суду від 09.12.2020 року у справі №301/2231/17, провадження №61-5392св19, суд касаційної інстанції дійшов наступних висновків: ... У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі №127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірне майно придбане сторонами 30 жовтня 2013 року під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя, то автомобіль …, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж спірного автомобіля без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки від 04 серпня 2017 року….

Згідно копії висновку судового експерта №СЕ-19/124-23/5609-АВ від 04.07.2023 року Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с.61-63), … 1. Ринкову вартість автомобіля марки ВАЗ, 2007 року випуску, станом на 04.07.2023, не представляється можливим у зв`язку з тим, що автомобіль відсутній, відсутні дані пробігу, інформація про умови догляду, зберігання, експлуатації тощо, яка впливає на ринкову вартість за рахунок додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ, відсутня інформація його комплектності, укомплектованості, пошкоджень, відновлення і оновлення складників.

Середня ринкова ціна автомобіля, подібного за своїми якостями до автомобіля марки ВАЗ-21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , при умові, що автомобіль знаходився у технічно-справному стані, станом на 04.07.2023 становила 100 200,00 грн. (сто тисяч двісті грн. 00 коп.).

Відповідно до статті 129 Конституції України, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, є однією із основних засад судочинства.

Згідно приписів ч.1, ч.2, ч.3, ч.4 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У поданому апеляційному суду клопотанні про призначення у даній справі автотехнічної експертизи, відповідач ОСОБА_2 вказує, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 13.09.2023 року було ухвалено за її відсутності, і їй не було відомо про наявний висновок автотоварознавчої експертизи, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості оспорювати заявлену позивачем вартість автомобіля.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно опису вкладення до листа від 27.07.2023 року (а.с.60), висновок судового експерта про вартість подібного автомобіля було направлено позивачем засобами поштового зв`язку на адресу реєстрації та листування відповідача ОСОБА_2 , разом із заявою про уточнення заявлених позовних вимог, яка ґрунтувалась саме на вищевказаному висновку судового експерта. Заява позивача про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат, яка була направлена позивачем на адресу відповідача (а.с.67-70), також містить в собі доводи щодо замовлення та оплати висновку судового експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру. Крім того, 13.09.2023 року на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання представника ОСОБА_2 про проведення розгляду даної справи без участі сторони відповідача (а.с.72-73), в якому сторона відповідача підтверджує отримання нею заяви позивача про уточнення позовних вимог, та заперечує проти задоволення даних вимог. За даних обставин, зазначене вище спростовує доводи відповідача щодо необізнаності про наявність наданого позивачем висновку судового експерта під час розгляду даної справи судом першої інстанції, а також спростовує доводи відповідача про відсутність у ОСОБА_2 можливості оспорювати в суді першої інстанції заявлену позивачем вартість автомобіля.

Із врахуванням наведеного, а також того, що позивач виконав свій процесуальний обов`язок доказування, надавши суду першої інстанції докази, що підтверджують середню ринкову вартість подібного за своїми технічними характеристиками автомобіля, натомість відповідачем в ході розгляду справи судом першої інстанції не спростовано вищевказаної оцінки вартості спірного автомобіля, та не надано відповідних доказів на підтвердження іншої ринкової вартості спірного автомобіля, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та стягнення з відповідача на користь позивача 50 100 грн., в рахунок грошової компенсації за належну йому 1/2 частку у праві власності на спірний автомобіль, який було відчужено відповідачем ОСОБА_2 без згоди позивача на користь іншої особи.

При цьому, клопотань щодо проведення у даній справі відповідної судової автотоварознавчої експертизи з приводу визначення дійсної вартості спірного автомобіля, відповідач ОСОБА_2 в ході розгляду справи в суді першої інстанції не заявляла, також не надала суду першої інстанції заперечень щодо наданого позивачем висновку судового експерта №СЕ-19/124-23/5609-АВ від 04.07.2023 року, і тому саме середня ринкова ціна автомобіля, подібного за своїми якостями до автомобіля марки ВАЗ-21121-125-51, 2007 року випуску, у розмірі 100 200 грн., яка була визначена вказаним висновком судового експерта від 04.07.2023 року (а.с.61-63), обгрунтовано врахована судом першої інстанції при вирішенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову по суті.

Приймаючи до уваги наведене вище, вирішуючи даний спір по суті вимог заявленого позову, суд першої інстанції, із врахуванням норм права, які регламентують спірні правовідносини, а також роз`яснень, викладених у пунктах: 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вірно встановивши фактичні, документально підтверджені обставини справи, які мають значення для її вирішення, надавши відповідну оцінку доказам у справі, у контексті приписів статті 89 ЦПК України, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позову, прийняв до уваги висновок судового експерта номер СЕ-19/124-23/5609-АВ від 04.07.2023 року, яким було визначено середню ринкову ціну автомобіля, подібного за своїми якостями до спірного автомобіля, в сумі 100 200 грн. При цьому, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 13.09.2023 року зазначив, що правовий аналіз норм Сімейного та Цивільного кодексів України дає підстави для висновку про те, що автомобіль марки ВАЗ, модель 21121-125-51, 2007 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , який був придбаний подружжям Жовнер за спільні кошти та у період шлюбу, беззаперечно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, по 1/2 частині за кожним. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , стягнувши з відповідача на користь позивача, в рахунок компенсації вартості 1/2 частки спірного автомобіля - 50 100 грн.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої інстанції від 13.09.2023 року щодо задоволення вимог заявленого позову, оскільки дані висновки суду першої інстанції узгоджуються із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.09.2023 року - залишити без змін.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 15.12.2023 року, в порядку приписів ч.4 статті 359 ЦПК України, було зупинено дію рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.09.2023 року у даній цивільній справі №742/808/23.

У зв`язку із прийняттям даної постанови, апеляційний суд вважає за необхідне поновити дію рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.09.2023 року, яка була зупинена ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 15.12.2023 року.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 вересня 2023 року, залишити без змін.

Поновити дію рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 вересня 2023 року, яка була зупинена ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 15 грудня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 09 липня 2024 року.

Головуючий: Судді: