Справа № 513/1582/23
Провадження № 2/513/76/24
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді Рязанової К.Ю., за участю секретаря судового засідання Аркуша І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

у с т а н о в и в:

14 листопада 2023 року до Саратського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вельчевої Наталі Михайлівни до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

08 січня 2024 року на адресу суду від представника позивачки адвоката Вельчевої Н.М. надійшло клопотання про уточнення позовних вимог, а саме, представник позивачки адвокат Вельчева Н.М. просить позов задовольнити та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 22 лютого 2018 року та на 1/2 земельної ділянки площею 0,138 га, кадастровий номер :02:001:0137, розташованої по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 22 лютого 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за час шлюбу у спільну сумісну власність було набуте наступне нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , придбаний за договором купівлі-продажу житлового будинку укладеним 22 лютого 2018 року та посвідчений ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Тарутинського районного нотаріального округу Одеської області, за реєстровим №424; земельна ділянка площею 0,138 га, кадастровий номер :02:001:0137 розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), придбана за договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеним 22 лютого 2018 року та посвідчений Бєлобровим П.П., приватним нотаріусом Тарутинського районного нотаріального округу Одеської області, за реєстровим №426.

Після розірвання шлюбу вищевказане майно знаходиться у фактичному володінні позивача та відповідача, згода щодо добровільного врегулювати питання розподілу спільного майна не досягнута, дане майно набуте за спільні кошти, у зв`язку із чим просила позов задовольнити.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 21 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 07 травня 2024 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не прибула, однак надала заяву відповідно до якої просила позов задовольнити з підстав викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, надав заяву відповідно до якої позов визнав у повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом частин 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Як убачається з матеріалів справи, 10 лютого 2018 року позивачка ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис №12 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 10 лютого 2018 року.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 21 вересня 2023 року (справа 513/1078/23) шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано. Вищевказане рішення набрало законної сили 26 жовтня 2023 року.

Від шлюбу мають неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як встановлено у судовому засіданні фактичні шлюбні відносини між ними припинено з 10 травня 2022 року.

Відповідно до договору купівлі продажу будинку від 22 лютого 2018 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , останній придбав будинок АДРЕСА_1 , який належав продавцю на праві приватної власності на підставі Рішення Саратського районного суду Одеської області від 15 липня 2008 року, справа №2-674-2008р. Вартість житлового будинку 30000 гривень. Зареєстровано в реєстрі за №424.

Відповідно до договору-купівлі продажу земельної ділянки (присадибна ділянка) від 22 лютого 2018 року ОСОБА_2 придбав земельну ділянку із кадастровим номером :02:001:0137, площа земельної ділянки 0,1380 га. Вартість земельної ділянки 20000 гривень. Зареєстровано в реєстрі за №426.

Відповідно до заяві від 22 лютого 2018 року ОСОБА_1 , надала згоду на купівлю її чоловіком, ОСОБА_2 , укладення, підписання та нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу за ціну і умови, визначені ними самостійно на власний розсуд за сумісно нажиті ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі кошти будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, яка використовується для його обслуговування (присадибна ділянка). Зареєстровано в реєстрі за №423.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №350160543 від 12 жовтня 2023 року ОСОБА_2 є одноособовим власником житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 60 кв.м., житловою площею 37,0 кв.м. та земельної ділянки, площею 0,138 га, кадастровий номер :02:001:0137, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідок №499, 500 від 03 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не прописана, але дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до складу сім`ї входять: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована з 29 березня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

19 вересня 2023 року позивачка ОСОБА_1 отримала лист повідомлення Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області №461 про зняття з реєстрації місця проживання її та дітей.

Також, позивачкою надано до суду відомості про погашення заборгованості по кредиту від 12 липня 2017 року та 22 березня 2018 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час перебування у шлюбі, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками:

1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідност.372 ЦК України майно, що є у спільнім сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. У разі поділу вважається, що частки співвласників є рівними. У разі поділу майна право спільної сумісної власності припиняється.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 4,5 ст.71 СК України).

Суд вважає встановленим та доведеним, що житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка із кадастровим номером :02:001:0137, розташована по АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, хоча і оформлена та зареєстрована за відповідачем.

Обставин, які б свідчили про те, що нерухоме майно є особистою власністю однією із сторін, судом не встановлено.

Жодної із сторін не заявлено вимоги про відступлення від засади рівності часток подружжя.

Отже, спірне нерухоме майно, набуте сторонами за час зареєстрованого шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними у рівних частках.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поділу нерухомого майна є обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 7, 36, 51, 60, 63, 70, 71, 104, 105, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 368, 370, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 141, 200, 209, 210, 223, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 22 лютого 2018 року та на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,138 га, кадастровий номер :02:001:0137, розташованої по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 22 лютого 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Інформація про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 21 травня 2012 року Саратським РВ ГУМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , виданий Тарутинським РВ ГУМВС України в Одеській області 23 квітня 2011 року, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 10 липня 2024 року.

Суддя К. Ю. Рязанова