Номер провадження: 22-ц/813/1139/24
Справа № 523/2131/19
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Чеботар А.Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , Комунальне підприємство Житлово-комунальний сервіс «Пересипський»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2023 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання знесення об`єкта самочинного збудованого нежитлового приміщення, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , Комунальне підприємство Житлово-комунальний сервіс «Пересипський»,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання знесення об`єкта самочинного збудованого нежитлового приміщення, в обґрунтування якого зазначила, що є власником земельної ділянки, площею 610 кв.м та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі є сусідами по земельній ділянці позивача. Позивач зазначає, що документи на право користування відповідачів земельною ділянкою по АДРЕСА_2 відсутні.

16.01.2006 року відповідач ОСОБА_3 отримав свідоцтво на право власності на 1/2 частину житлового будинку (загальною площею 96.4 кв.м) з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , що складає 48.2 кв.м. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 видане свідоцтво на власності на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_5 належну йому частку будинку успадкували діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що відповідачі встановили паркан на своїй ділянці таким чином, що змінили межі земельної ділянки, збільшивши розмір земельної ділянки за рахунок земельної ділянки позивача на 1 м 20 см, та облаштували другий заїзд для автомобіля з боку земельної ділянки позивача.

Також відповідачами на межі земельних ділянок самовільно з порушенням будівельних та пожежних норм збудований гараж з прибудовою, яка відкидає тінь та спричиняє застій дощової води, чим перешкоджає позивачу користуватись частиною земельної ділянки та неможливістю вирощувати рослини.

Позивач, з урахуванням змінених позовних вимог, просила суд зобов`язати відповідачів знести за власний рахунок самовільно збудований гараж під літ «Ж», встановлений на земельній ділянці по АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Суворовський районний суд м. Одеси рішенням від 25 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання знесення об`єкта самочинного збудованого нежитлового приміщення задовольнив.

Зобов`язав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 знести за власний рахунок самовільно збудований гараж під літ «Ж», що визначений у технічному паспорті від 01.12.2015 року, виданому КП «ОМБТ та РОН», встановлений на земельній ділянці по АДРЕСА_2 .

Суд першої інстанції вирішив питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що під час розгляду справи відповідачами не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що будівництво гаража під літ «Ж», визначеного у технічному паспорті від 01.12.2015 року, виданому КП «ОМБТ та РОН», встановленого на земельній ділянці по АДРЕСА_2 не є самочинним будівництвом та при його побудові дотримано вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил. З урахуванням наведеного порушене право позивача підлягає захисту, а позов задоволенню. Докази позивача на підтвердження незаконного зміщення відповідачами меж її земельної ділянки суд першої інстанції не прийняв до уваги, оскільки останні не є належними та допустимими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять рішення Суворовського районного суду Одеської області від 25 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначають, що суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваного рішення постанову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 112/19 від 19.02.2019 року, яка скасована постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 року, тому вважають що самочинність гаражу не доведено позивачем.

Посилаються на те, що користуються земельною ділянкою на законних підставах, обставини наявності права користування земельною ділянкою встановлені судами під час розгляду справи № 523/4956/13.

Також посилаються на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи у зв`язку з незадоволенням заяви про забезпечення доказів.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.02.2023 року відкрито провадження у справі, роз`яснено право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін. Посилається на те, що П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 17.10.2019 року скасував постанову про адміністративне правопорушення у зв`язку з порушенням норм процесуального права. Вказані обставини, на думку позивача підтверджують що Управління ДАБК при проведенні перевірки не отримало безпосереднього допуску до об`єкта та правовстановлюючих документів. Зауважує, що будинок по АДРЕСА_2 перебуває у комунальній власності, а земельна ділянка відповідачам у власність чи користування не передавалась, останні не мають на неї правовстановлюючих документів.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.06.2023 року головуючим у справі визначено суддю Коновалову В.А. замість судді Пузанової Л.В. у зв`язку з закінченням відрядження судді Херсонського апеляційного суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 567/0/15-23 від 30.05.2023 року.

Позивач та представник позивача, які приймали участь у судовому засіданні, апеляційну скаргу просили залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до пч. 5 ст. 130 ЦПК України.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 судову повістку отримав 15.03.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 08.07.2024 року надав заяву у якій просив розгляд справи провести без його участі, повністю підтримав доводи позивача по справі.

Комунальне підприємство Житлово-комунальний сервіс «Пересипський» судову повістку отримало 15.03.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу не визнали.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка та відповідачі є користувачами суміжних земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 . Гараж під літ. «Ж» на земельній ділянці, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , збудовано відповідачами та їх батьком ОСОБА_5 . Відносно замовника будівництва відповідачів було складено акт про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва, видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил з терміном на його виконання та за вчинення правопорушення замовника будівництва притягнуто до адміністративної відповідальності, за ч. 2 ст. 188-42 КУпАП.

Оскільки відповідачами під час розгляду справи не надано буд-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що побудований на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , гараж під літерою «Ж», що визначений у технічному паспорті від 01 грудня 2005 року, виданому КП «ОМБТ та РОН», не є самочинним будівництвом та при його побудові дотримано вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, то суд першої інстанції дійшов висновку про те, що право позивачки підлягає судовому захисту.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Рішенням Одеської міської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення змеленої ділянки та передачу ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки, площею 0,0608 га, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) № 3558-VІІ від 18.07.2018 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :66:009:0003), площею 0,0608 га, за адресою: АДРЕСА_1 і передано ОСОБА_1 безоплатно у приватну власність вказану земельну ділянку (землі житлової та громадської забудови міста).

Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 19.10.2010 року, домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 частка на підставі свідоцтва про право власності від 16.01.2006 року Управління житлово-комунального господарства Одеської міської ради; РОСОБА_7 - частка на підставі свідоцтва про право власності від 16.01.2006 року Управління житлово-комунального господарства Одеської міської ради; ОСОБА_5 частка на підставі свідоцтва про право власності від 16.01.2006 року Управління житлово-комунального господарства Одеської міської ради. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 519 кв.м.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23.01.2014 року у справі № 523/4956/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання привести її в попередній стан та відшкодування моральної шкоди встановлено, що рішенням виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів № 178 від 19 липня 1991 року залишені з оформленням права особистої власності позивачкою ОСОБА_1 в домоволодінні АДРЕСА_1 прибудова літ. "аІ" розміром 4,57х8,27м, сараї літ. "Б", "И" розміром 2,5х6,8м, гараж літ. "Ж" Г-образної форми розміром 3,5х6,6х5,5м та душ літ. "Е".

Цим же рішенням виконкому залишено в тимчасове користування за будинком АДРЕСА_1 залишок земельної ділянки, площею 10 кв.м, до реконструкції району.

ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці, площею 500 кв.м, на підставі свідоцтв про право власності на житло від 16 січня 2006 року, право власності зареєстровано в КП "ОМБТІ та РОН" 14 лютого 2006 року.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 була виділена ОСОБА_8 Радгоспом ім. С.М. Кірова у 1964 році для ведення присадибного господарства згідно з діючим на той час законодавством, про що свідчить запис № 714 в земельно-шнуровій книзі присадибних земельних ділянок громадян с. Крива Балка радгоспу ім. С.М. Кірова за 1964 рік та підтверджується довідкою Агрофірми ім. С.М. Кірова (правонаступника Радгоспу ім. С.М. Кірова) від 17 квітня 2009 року № 7 та довідкою Радгоспу ім. С.М. Кірова від 04 грудня 1968 року.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_2 від 01 грудня 2005 року, вказаний житловий будинок побудований у 1958 році. У 1994 році відповідачі проводили на земельній ділянці будівельні роботи і позивачка надала згоду на це, про що свідчить її заява від 28 квітня 1994 року про те, що вона не має претензій до будівництва сусідів ОСОБА_9 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачі користуються земельною ділянкою згідно із законом і є суміжними земельними користувачами з позивачкою.

Також рішенням суду встановлено, що ворота, забетонований в`їзд у двір будинку АДРЕСА_4 межує з гаражем літ. "Ж", парканом та сараєм літ. "И", належними позивачці ОСОБА_1 . При цьому стіна сараю літ. "И" безпосередньо примикає до стіни гаража літ. "Ж" відповідачів, а ворота відповідачів, які встановлені в 1968 році, до стіни гаражу літ. "Ж" позивачки

Із тексту зазначеного вище рішення суду вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 приймали участь у розгляді справи № 2-3414523/4956/13-ц, в цій справі позивачем є ОСОБА_1 , а відповідачами - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , тобто особи, які приймали участь у справі № 815/2301/15, тому під час розгляду цієї справи ними не можуть оспорюватися обставини, які були встановлені рішенням Апеляційного суду Одеської від 23.01.2014 року.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 23.01.2014 року, яке набрало законної сили, є обов`язковим у відповідності до ч. 1 ст. 18 ЦПК України.

Отже, факт належності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованому на земельній ділянці, площею 500 кв.м, та користування вказаною земельною ділянкою згідно із законом, та обставини, що стіна сараю літ. "И" належного ОСОБА_1 безпосередньо примикає до стіни гаража літ. "Ж" ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не підлягають доказуванню, оскільки ці обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23.01.2014 року, яке набрало законної сили.

З урахуванням викладених обставин колегія суддів не приймає довідку КП ЖКС «Пересипський» від 15 грудня 2011 року, в якій зазначається, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на балансі КП ЖКС «Пересипський».

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачка не заперечувала, що сарай, якій належить їй побудований в притулок до межі земельних ділянок.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що після ухвалення Апеляційним судом Одеської області рішення від 23.01.2014 року встановлені обставини змінилися.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 .

Згідно листа Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) № 2757/01-16 від 08.09.2022 року та приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Гурської О.В. №2 8/01-16 від 09.02.2022 року спадкова справа до майна померло ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 не заводилася.

Відповідно до повідомлення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-10/390-3г від 23 січня 2019 року, посадовою особою Управління неодноразово здійснено виїзди на адресу: АДРЕСА_1 , але потрапити до зазначеного об`єкту будівництва не вдалося, оскільки власник зазначеного об`єкту або його уповноважена особа були відсутні. Також Управлінням було направлено власнику листи, в яких вимагалося надати необхідні документи та бути присутнім на об`єкті будівництва під час проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил при будівництві за адресою: АДРЕСА_2 .

20.02.2018 року управлінням проведено комісійну перевірку зазначеного об`єкту, із залученням представників Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради. За результатами обстеження складено акт про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій, протокол про адміністративне правопорушення відповідно до частини 2 статті 188-42 КУпАП та видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил з терміном на його виконання. За вчинення правопорушення замовника будівництва притягнуто до адміністративної відповідальності.

До апеляційної скарги відповідачами додано копію постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 року.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Враховуючи, що відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень є загальнодоступними та отримання інформації з загальнодоступних державних реєстрів не є отримання нових доказів, перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає за доцільне долучити до матеріалів справи надану скаржником постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 року скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення № 112/19 від 19.02.2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 6800 грн і закрито справу про адміністративне правопорушення.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду.

Відповідно до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (стаття 376 ЦК України).

Отже, юридичними фактами, які становлять правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18), на яку, як на підставу касаційного оскарження, посилається заявник, та у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 361/765/16-ц (провадження № 61-33103св18), від 02 лютого 2022 року у справі № 521/16974/17 (провадження № 61-9290св21), від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17 (провадження № 61-1460св21).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 і стаття 391 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі№ 369/8792/16-ц (провадження № 61-21385св18) зроблено висновок, що право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року в справі№ 442/4338/17 (провадження № 61-1460св21) зроблено висновок, що за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою.

Системний аналіз наведеного свідчить про те, що предметом доказування по справі, де питання про знесення або перебудову самочинного будівництва ставиться не органом державної влади, органом місцевого самоврядування або інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в межах їх повноважень на здійснення контролю за дотриманням законодавства в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і державних стандартів, а особою, яка вважає порушеним своє право вказаним самочинним будівництвом, є саме доведення наявності такого порушеного права.

Як роз`яснено судам у пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.

Звертаючись до суду із позовом, який в подальшому уточнено, позивач просив зобов`язати відповідачів знести за власний рахунок самовільно збудований гараж під літ Ж, встановлений на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , в обґрунтування зазначивши, що позивач є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі є власниками домоволодіння з надвірними спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 , при цьому гараж позначений літ. Ж є самовільною спорудою побудованою відповідачами, і розташований на межовій лінії, впритул до об`єктів нерухомості, збудованих на земельній ділянці позивача. Зазначає, що гараж під літ Ж побудований самовільно у порушення будівельних, пожежних та санітарних норм, який відкидає тінь та спричиняє застій дощової води, тим самим створюючи перешкоду в користуванні частини земельної ділянки та неможливості вирощування рослин.

Позивач у цій справі зобов`язаний довести не тільки факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника сусідньої земельної ділянки та будинку.

Посилання позивача на гараж під літ Ж побудований на земельній ділінці по АДРЕСА_2 є самовільною спорудою не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються доказами які містяться в матеріалах справи.

Так, на виконання ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 02.08.2021 року комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради надано копії матеріалів інвентаризаційної справи на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 19.10.2010 року, зазначено опис об`єкта домоволодіння, який складається з: житловий будинок літ.А, літня кухня літ. Б, вбиральна літ. Г, вбиральна літ. Д, душ літ. Е, гараж літ. Ж, літня кухня літ. З, сарай літ. И, сарай літ. К, котельна літ.Л, сарай літ. М, льої літ. Н, сарай літ. О, гараж літ. П, огорожа 1-3, мостіння І.

З технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що за зазначеною адресою побудований гараж літ. Ж по межі з судіньою земельною ділянкою, що розташована в АДРЕСА_1 . В технічному паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 відсутні відмітки про самочинно збудовані споруди.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У даній справі саме на позивача, згідно з вимогами процесуального закону, покладено обов`язок доведення факту порушення її прав, свобод чи законних інтересів неправомірними діями відповідача при здійсненні будівництва на суміжній земельній ділянці.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

Слід зазначити, що визначальним для правильного вирішення справи в межах заявлених позовних вимог щодо зобов`язання відповідачів знести за власний рахунок самовільно збудований гараж під літ Ж, встановлений на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , є наявність доказів порушення вказаним будівництвом прав позивачки.

Проте позивачкою як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано суду доказів на підтвердження обставин того, що гараж під літ. Ж розташований по АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам ДБН, санітарно - будівельним нормам та стандартам та порушує права позивача, а саме: спричиняє застій дощової води, перешкоджає користуватися частиною земельної ділянки,неможливість вирощувати рослини, суд же згідно ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні права в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

В матеріалах справи відсутні висновки експертів.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що позивач не довів, що гараж побудований відповідачами, які є власниками сусіднього будинковолодіння та земельної ділянки, порушується його права, як суміжного користувача земельної ділянки.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішенняСуворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2023 рокуслід скасувати та ухвалити нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання знесення об`єкта самочинного збудованого нежитлового приміщення відмовити.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи.

Відповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 1155 грн кожним що підтверджується квитанціями від 15.02.2023 року,

У зв`язку з тим, що позивач у відповідності до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, відповідачами за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір, та апеляційна скарга підлягає задоволенню, то колегія суддів вважає, що відповідачам підлягає компенсації за рахунок держави судовий збір у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання знесення об`єкта самочинного збудованого нежитлового приміщення відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір у розмірі 1155 грн.

Компенсувати ОСОБА_3 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір у розмірі 1155 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 липня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький