Дата документу 03.07.2024 Справа № 333/4142/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1209/24 Головуючий у 1-й інстанції: Кулик В.Б.
Є.У.№ 333/4142/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Онищенко Е.А.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Трачук Наталії Іванівни про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі № 333/4142/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Трачук Наталія Іванівна, на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Трачук Н.І. звернулась до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі № 333/4142/17, боржник: ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що 08.11.2018 по справі ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визначено порядок користування житловим будинокм і земельною ділянкою. 12.11.2019 позивачка отримала виконавчі листи, але не пред`явила їх на виконання, таким чином рішення в частині виділу будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою не виконано, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 01.12.2021. Враховуючи зазначене, просила заяву задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Трачук Н.І. про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Судове рішення мотивовано тим, що в заяві про поновлення процесуального строку не наведені причини його пропуску і не надано жодного доказу на підтвердження їх поважності.

В апеляційній скарзі адвокат Трачук Н.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення її заяви.

Апелянт зазначає, що розгляд заява відбувся без повідомлення сторін, чим були порушені процесуальні права заявника. Суд першої інстанції не врахував той факт, що судове рішення у справі № 333/4142/17 не виконано з тих підстав, що боржник ОСОБА_2 помер, у будинку проживають невідомі люди. Скаржник вказує, що ОСОБА_1 пропустила строк пред`явлення виконавчого документа до виконання з поважних причин, адже проживає у Німеччини, а особа, яка мала повноваження від імені ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, втратила їх 14.06.2020 з підстав закінчення строку довіреності. Через COVIDні обмеження та воєнний стан позивачка не мала змоги приїхати у м.Запоріжжя. Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції є помилковими, адже зроблені без врахування вказаних обставин.

В засідання апеляційного суду адвокат Трачук Н.В. не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2018 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено. Виділено ОСОБА_1 в натурі частки у житловому будинку і надвірних будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , у самостійний об`єкт нерухомості та визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ. А кімнату 2-4 площею 5,6 м.кв, кімнату 2-5 площею 9,4 м.кв загальною площею 15,0 м.кв вартістю 13 211,00 грн., в житловій прибудові літ. А1 кімнату 2-3 площею 4,5 кв.м вартістю 7 011,00 грн., в прибудові літ. а1 кухню 2-2 площею 5,9 (6,3) кв.м вартістю 4 820,00 грн., в прибудові літ. а2 коридор 2-1 площею 6,0 кв.м вартістю 5 654,00 грн., ганок до прибудови літ. а2 вартістю 77,00 грн., козирок до прибудови літ. а2 вартістю 135,00 грн., сарай літ. Л вартістю 584,00 грн., вбиральнею літ. З вартістю 263 грн., 1/2 частину водопроводу № 2 вартістю 114 грн. 50 коп., частина воріт з хвірткою № 3 вартістю 272,00 грн., 1/2 частина паркану № 4 вартістю 60,00 грн. Встановлено порядок користування земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0659 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:028:0193, згідно з варіантом ІІ, запропонованим у висновку експерту № 73 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.08.2018, складеному судовим експертом ОСОБА_3 , виділивши для користування: частину земельної ділянки S1 площею 59 м.кв та S2 площею 13 м.кв. загальною площею 72 м.кв на плані пофарбовану в жовтий колір залишено в загальне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; ОСОБА_1 виділено в особисте користування земельну ділянку S3 площею 239 м.кв. на плані пофарбовану в синій колір; ОСОБА_2 виділено в особисте користування земельну ділянку S4 площею 303 м.кв. та S5 площею 45 м.кв., загальною площею 348 м.кв. на плані пофарбовану в зелений колір. Межі земельних ділянок обох співкористувачів на плані визначено червоною лінією. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 971 грн. 22 коп. та за проведення судової експертизи в сумі 6 000,00 грн.

За заявою представника позивача ОСОБА_4 від 18.12.2018 виконавчий лист по вказаній справі був виданий 12.11.2019, строк пред`явлення якого до виконання вказано 07.12.2021.

Заявник стверджує, що виконавчий лист взагалі не був пред`явлений до виконання.

Відмовляючи у задоволені заяви, суд першої інстанції виходив із того, що підстави для поновлення строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа відсутні. В заяві про поновлення строку заявник не посилається на будь-які причини, доказів на підтвердження їх поважності не надає.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (частина перша статті 12 Закон України "Про виконавче провадження").

За приписами ст. 433 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа документу є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Аналіз змісту даних норм дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Встановлення в законі строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року та згідно зі ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29.10.2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13 ).

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до вимог ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчій документ до виконання у встановлені строки.

Як видно із матеріалів справи, представник позивача своєчасно отримав виконавчий лист, приймав участь у справі, тобто був обізнаний про розгляд справи, її результат і подальші дії для виконання рішення суду.

За приписами ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.

Аналіз викладеного вище свідчить про правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та не повідомив сторону заявника про розгляд заяви спростовується матеріалами справи.

Так, в матеріалах справи наявна заява адвоката Трачук Н.І. від 19.03.2024 про те, що вона просила суд розглядати заяву 21.03.2024 за її відсутності (а.с.159).

Апеляційний суд вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 пропустила строк пред`явлення виконавчого листа до виконання з поважних причин, а саме: проживання позивачки у Німеччині і неможливість приїхати до України через карантинні обмеження і початок війни.

Вказані причини не наводилися адвокатом у заяві про поновлення строку, поданій суду першої інстанції, і не були предметом дослідження у суді під час вирішення заяви по суті.

Не надано відповідних доказів представником позивачки і суду апеляційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Однак, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом і першої, і апеляційної інстанцій заявник взагалі не наводив у заяві жодної причини, яка унеможливила пред`явити виконавчий лист до виконання.

Участі у розгляді заяви про поновлення строку в суді першої інстанції ні позивачка, ні її представник адвокат Трачук Н.І. не приймала, остання просила розглядати справу за її відсутності.

В суді апеляційної інстанції адвокат також не приймала участі і просила розглядати її апеляційну скаргу за її відсутності.

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися, однак визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечив рівність сторін виконавчого провадження.

Проживання в спірному будинку сторонніх осіб, неможливість позивачки користуватися спірним будинком не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Порушене право позивачки на користування належним їй майном може бути відновлено і захищено у передбаченим законом порядку. Відмова у поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не перешкоджає позивачці звернутися до суду із іншим позовом за захистом порушено права до осіб, які таке право порушують.

Отже, колегія суддів вважає,що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Трачук Наталія Іванівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2024 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено 04 липня 2024 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: Е.А. Онищенко

Г.С. Подліянова