Справа № 703/3256/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м. Сміла

Суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Биченко І.Я., одержавши матеріали справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначив, що він 06 листопада 2018 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 , яка після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_5 .

До реєстрації шлюбу ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 . В період проживання у них народилось троє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заявник стверджує, що на даний час він, його дружина, спільна дочка та троє дітей дружини від попереднього шлюбу проживають разом однією сім`єю. ОСОБА_6 самоусунувся від виховання та утримання дітей, а тому заявник виховує та фінансово забезпечує їх, оскільки їх рідний батько жодної фінансової допомоги на утримання дітей не надає, не цікавиться їхнім життям та не займається вихованням.

Через військову агресію Російської Федерації на території України для здійснення заходів щодо лікування дітей, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дітьми по країні, можливу зміну місця проживання та розвитку в безпечних умовах, ОСОБА_1 просить встановити факт, що він здійснює виховання та повне фінансове утримання неповнолітніх дітей його дружини від попереднього шлюбу.

Встановлення даного факту необхідне також заявникові для того, щоб він та мати дітей мали можливість звертатись до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дітей.

Вирішуючи питання про відкриття провадженні у справі за цією заявою, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.293ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (окрім тих, що визначені ч.1 ст. 315 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Як вбачається із заяви заявник звернувся до суду з вимогою про встановлення факту перебування на його вихованні та повному фінансовому утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Свої вимоги заявник мотивує тим, що біологічний батько дітей не приймає участі у виховані та утримання цих дітей.

Положення ст.268 СК України визначають, що у вітчима (мачухи), обов`язок по утриманню малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, виникає лише у разі, коли в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже, питання утримання дітей до 18 років, унормовано саме положеннями СК України, відповідно до положень якого саме батьки (мати та батько) зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При цьому ці питання батьки вирішують за домовленістю між собою, а у разі відсутності такої домовленості у судовому порядку шляхом звернення до суду з позовом, або заявою про видачу судового наказу.

У заявника, як вітчима неповнолітніх дітей, обов`язок по утриманню виникає лише за умов визначених ст. 268 СК України, тобто за умови відсутності у дитини батьків, дідів, бабів, а неможливості цих осіб, саме з поважних причин, надавати дитині належне утримання.

Отже, факт, про встановлення якого просить заявник, не породжує для нього жодних особистих немайнових чи майнових прав, не підтверджує наявності чи відсутності неоспорюваних прав, що є завданнями окремого провадження.

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав, як особи, яка замінює батьків дітей, які закріплені в Сімейному кодексі України. Такими до прикладу можуть бути право матері чи батька, особи в сім`ї якої проживає дитина на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тощо.

Тобто наразі між заявником та батьком неповнолітніх дітей існує спір про право в частині того, у кого саме з них на утриманні перебувають неповнолітні діти, хто займається їх вихованням, а вирішення цього спору можливе лише із застосуванням принципу змагальності сторін, який не може бути реалізований в окремому провадженні з огляду на безспірність окремого провадження та положення ч.3 ст. 294 ЦПК України.

Суддя звертає увагу на те, що заявник не залучив до участі у справі батька дітей, хоча по суті заперечує виконання останнім своїх батьківських обов`язків.

Частина перша ст. 319 ЦПК України зобов`язує суд у рішенні про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого зазначити мету встановлення факту.

Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення.

Однак, заявник просить встановити факт не з метою підтвердження особистих немайнових чи майнових прав, а для здійснення заходів щодо лікування дітей, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дітьми по країні, можливу зміну місця проживання та розвитку в безпечних умовах, щоб він та мати дітей мали можливість звертатись до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дітей.

Законодавством не передбачено встановлення юридичного факту перебування дітей на утриманні та вихованні з метою подальшої реалізації прав та інтересів неповнолітніх дітей, за умови наявності у них обох батьків.

Крім того, мета встановлення факту є неконкретною та занадто абстрактною. З поданої заяви не вбачається які наразі існують у заявника перешкоди у безперешкодному переміщенні з дітьми в межах країни, у зверненні до державних та освітніх закладів і яких саме, у лікуванні та оздоровленні дітей. У заяві не міститься інформація про, що заявник звертався для вирішення цих питань у відповідні державні органи, заклади і йому було відмовлено у цьому.

Отже, слід дійти висновку, що заявник звернувся до суду з метою закріплення факту, який ніким не оспорюються та не ставиться під сумнів. На думку суду, встановлення факту утримання заявником трьох неповнолітніх дітей не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника, про які він зазначив у заяві.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у складі від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19 міститься висновок про те, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин.

За встановлених у цій справі обставин та мети подання заяви про встановлення факту, заявлені ОСОБА_2 вимоги не є вимогами, які пов`язані із здійсненням особистих немайнових чи майнових прав, а тому не підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження на підставі ст.ст. 293, 315 ЦПК України.

Крім того, згідно з частиною 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Вивчивши матеріали заяви, суд вважає, що у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 необхідно відмовити, оскільки зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а також у зв`язку з тим, що його вимоги не підлягають розгляду в порядку окремого провадження.

Керуючись ст. 258-261, 315, 353-355 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складання.

Суддя: І.Я. Биченко