ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Барильської А.П., Демченко Е.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Мерцалова Максима Юрійовича та ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей та дружини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей та дружини.

Позивач посилається на те, що за судовими рішеннями з нього стягуються аліменти: -на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно на підставі рішення суду у справі № 185/7549/19 , -на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, на підставі судового наказу у справі № 185/12282/23, - на користь ОСОБА_3 на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_5 трирічного віку, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, на підставі рішення суду у справі № 185/12280/23. Загальний розмір аліментів, що стягуються з позивача за трьома виконавчими документами, складає 75 відсотків його заробітку, тобто перевищує розмір, передбачений частиною 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач просить зменшити розмір аліментів і стягувати з нього за кожним виконавчим листом 1/6 частку заробітку (доходу) щомісячно.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року позов задоволено частково та ухвалено:

Зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року у справі № 185/7549/19 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/5 (однієї п`ятої) частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються за судовим наказом Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року у справі № 185/12282/23 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 до 1/5 (однієї п`ятої) частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2023 року у справі № 185/12280/23 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на її утримання з 1/4 до 1/6 (однієї шостої) частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що зменшення розміру аліментів на утримання кожної дитини з 1/4 до 1/5 частки заробітку (доходу) щомісячно, а також зменшення аліментів на утримання дружини з 1/4 до 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно відповідатиме загальним засадам регулювання сімейних відносин справедливості, добросовісності та розумності. При цьому загальний розмір аліментів, що буде стягуватися з позивача, складатиме 17/30 часток заробітку щомісячно і не перевищуватиме 57 відсотків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Мерцалова Максима Юрійовича та ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року підлягають розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року у справі № 185/7549/19, яке набрало законної сили 28 вересня 2020 року, визнано ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти на утримання цієї дитини з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.6-8)

Судовим наказом від 24 жовтня 2023 року у справі № 185/12282/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.15)

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2023 року у справі № 185/12280/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 вересня 2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку. (а.с.16-17)

Тобто з позивача стягуються аліменти на утримання двох дітей та дружини, по 1/4 частці на кожну дитину та на дружину, загальний розмір аліментів, що стягується з позивача, складає 3/4 часток заробітку (доходу).

Позивач посилається на те, що загальний розмір аліментів, що стягуються з нього, складає 75 відсотків його заробітку, тобто перевищує розмір, передбачений частиною 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач просить зменшити розмір аліментів і стягувати з нього за кожним виконавчим листом 1/6 частку заробітку (доходу) щомісячно.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що загальний розмір аліментів, що стягуються з позивача за судовими рішеннями, перевищує допустимий законом розмір. Як пояснив позивач, його єдиним джерелом доходу є заробітна плата, інших даних судом не отримано. На теперішній час з позивача стягуються аліменти у розмірі 75 відсотків заробітку щомісячно, що перевищує граничний допустимий розмір (70 відсотків). Тому суд приходить до висновку, що зменшення розміру аліментів на утримання кожної дитини з 1/4 до 1/5 частки заробітку (доходу) щомісячно, а також зменшення аліментів на утримання дружини з 1/4 до 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно відповідатиме загальним засадам регулювання сімейних відносин справедливості, добросовісності та розумності. При цьому загальний розмір аліментів, що буде стягуватися з позивача, складатиме 17/30 часток заробітку щомісячно і не перевищуватиме 57 відсотків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Як визначено частиною 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позивачем та його дружиною створений штучний спір про начебто припинення шлюбних відносин та у зв`язку з чим зменшення доходів позивача через необхідність сплачувати аліменти нинішній дружині та їхній спільній дитині, та позивачем не доведено, що він мешкає окремо від своєї родини, а отже підстави для задоволення позову відсутні, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки факт проживання чи не проживання позивача з дружиною не впливає на обов`язок позивача утримувати дитину, народжену у шлюбі, та дружину до достягнення дитиною трьох років. У зв`язку з чим, ОСОБА_3 має право на аліменти незалежно від спільного проживання з чоловіком, оскільки чинним законодавством не встановлений обов`язок окремого проживання батьків дитини для стягнення аліментів з одного із батьків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ст. 161 ЦПК України передбачено, що стягнення аліментів на двох дітей складає 1/3, тобто по 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину, тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його позову в повному обсязі, колегія суддів відхиляє, оскільки частиною 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено обмеження на відрахування зокрема стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у розмірі, який не може перевищувати 70 відсотків. Тоді як, суд першої інстанції зменшуючи аліменти вірно врахував, що загальний розмір аліментів, що буде стягуватися з позивача, складатиме 17/30 часток заробітку щомісячно, що не перевищуватиме 57 відсотків та даний розмір відповідає вимогам чинного законодавства.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтами не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтами норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Мерцалова Максима Юрійовича та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

Е.Л. Демченко