Провадження № 6/761/1022/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі

заявника: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 11.09.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про стягнення компенсації, зумовленої простроченням виплати пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

28 травня 2024 року до суду надійшла зазначена заява в якій заявник просить змінити спосіб і порядок виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2023 року, шляхом стягнення коштів з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у розмірі 226 183,08 грн.

Свою заяву заявник обґрунтовує тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №761/16918/23 виданого 22.02.2024 року Шевченківським районним судом м. Києва про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 13.12.2019 р. по 30.06.2021 р. у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159.

Листом №18949-17919/М-02/8-2600/24 від 10.05.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2023 року у справі №761/16918/23, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було здійснено розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 13.12.2019 р. по 30.06.2021 р., розмір якої становить 226 183,08 грн. та зазначено, що виплата коштів на виконання рішення суду здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Однак, заявник зазначає, що станом на дату звернення до суду з даною заявою рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2023 року у справі №761/16918/23 не виконано, а посилання відповідача на відсутність коштів є неправомірним, тому звернувся до суду з даною заявою.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав подану заяву про зміну способу виконання рішення та просив задовольнити її.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Оскільки неявка належно повідомлених сторін не є перешкодою для подальшого слухання заяви, суд продовжив слухання справи у відсутність учасників, що не з`явились.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення заявника, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11.09.2023 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про стягнення компенсації, зумовленої простроченням виплати пенсії задоволено: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 13.12.2019 р. по 30.06.2021 р. у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159.

Постановою Київського апеляційного суду від 19.04.2024 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11.09.2023 року залишено без змін.

На примусове виконання рішення суду стягувачу 22.02.2024 року видано виконавчий лист, який з 27.02.2024 року перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження НОМЕР_1.

Листом №18949-17919/М-02/8-2600/24 від 10.05.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило ОСОБА_1 , що на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2023 року у справі №761/16918/23, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було здійснено розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 13.12.2019 р. по 30.06.2021 р., розмір якої становить 226 183,08 грн. та зазначено, що виплата коштів на виконання рішення суду здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Так, поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

У постанові від 24 грудня 2014 року у справі №21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 7 березня 2018 року у справі № 456/953/15-а, від 16 липня 2020 року у справі №130/2176/17, від 11 листопада 2020 року у справі №817/628/15 та від 17 лютого 2021 року у справі №295/16238/14-а.

Варто зазначити, що зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати і стягнення з відповідача певного розміру грошових коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення. При зверненні до суду з позовом позивач не заявляв вимоги про стягнення суми компенсації з відповідача, суд відповідно вказані вимоги не вирішував.

Крім того, з листа, який міститься в матеріалах справи вбачається, що виконання рішення суду залежить від бюджетного фінансування, таким чином його виконання не залежить від визначеного судом способу виконання. У такому випадку зміна способу і порядку виконання судового рішення не може призвести до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування державою витрат по виплаті заборгованості по нарахованій компенсації.

З огляду на встановлене в судовому засіданні, фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування державою витрат по виплаті пенсії, то Суд вважає безпідставними аргументи заявника, наведені в його заяві про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду.

Верховний Суд погодився з тим, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості по пенсії не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. У той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Суд наголосив, що зміна способу і порядку виконання рішення суду, у такому випадку, не захищає право позивача на отримання сум заборгованості по пенсії, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань (постанова ВС від 24 липня 2023 року у справі № 420/6671/18).

Таким чином, враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення, оскільки запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення у справі № 761/16918/23 та не призведе до виконання рішення суду.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження» та ст. 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В заяві ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 11.09.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про стягнення компенсації, зумовленої простроченням виплати пенсії - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали складено 28 червня 2024 року.

Суддя: Н.Г. Притула