Дата документу 08.07.2024
Справа № 334/2238/24
Провадження № 2/334/1495/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року Ленінський районний м. Запоріжжя області у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Мохунь М.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

19.03.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 14 лютого 2021 року між ним та позичальником ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 отримав в борг грошові кошти в розмірі 700 доларів США зі сплатою 5 % щомісячно від суми позики, з кінцевим терміном повернення через 6 місяців з дати отримання (надання) позики.

Строк виконання зобов`язання настав 15.08.2021, але борг так повернуто і не було.

Також 14 серпня 2021 року між ним ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 було укладено договір позики відповідно до змісту якого ОСОБА_2 отримав в борг грошові кошти в розмірі 938 доларів США зі сплатою 5 % щомісячно від суми позики, з кінцевим терміном повернення через 4 місяці з дати отримання (надання) позики.

Строк виконання зобов`язання настав 15.12.2021, але борг так повернуто і не було.

Загальна заборгованість позичальника ОСОБА_2 перед позикодавцем ОСОБА_1 за розписками від 14.02.2021 року та 14.08.2021 року складає 1638 доларів США.

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем станом на 19.03.2024 складає 63840,06 грн. = (38,9744 грн. *1638 дол. США).

Окрім того передбачені умовами договорів відсотки за користування коштами у розмірі 5% в межах погодженого строку дії договору (легального користування позичальником коштами), а саме за договором позики від 14 лютого 2021 року, сума позики 700 доларів США строк повернення позики 6 місяців з дати отримання, отже за 6 місяців користування позикою з відповідача підлягає стягненню 30% що від суми заборгованості складає 210 дол. США. Також за договором позики від 14 серпня 2021 року, сума позики 938 доларів США строк повернення позики 4 місяці з дати отримання, отже за 4 місяці користування позикою з відповідача підлягає стягненню 20%, що від суми заборгованості складає 187,60 дол. США

Отже загальний розмір відсотків нарахованих за двома договорами за період правомірного користування відповідачем грошовими коштами складає 397,60 дол. США.

Окрім того, позивач також просить стягнути три процента річних від простроченої суми за борговими розписками, а саме за договором позики від 14 лютого 2021 року, з дати прострочення виконання до дати подання позову у сумі 54,54 дол. США та за договором позики від 14 серпня 2021 року, з дати прострочення виконання до дати подання позову у сумі 63,68 дол. США.

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_1 , суму боргу за договорами позики від 14 лютого 2021 року та від 14 серпня 2021 року в сумі 1638 доларів США, що еквівалентно 63840,06 грн. відсотки за користування позиками в сумі 397,60 доларів США, що еквівалентно 15496,22 грн., три відсотка річних за прострочення виконання зобов`язань в сумі 118,22 доларів США, що еквівалентно 4 607,55 грн., а всього стягнути 2153,82 дол. США, що еквівалентно 83 943,84 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2024 року було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свою позовну заяву з підстав які викладені у позові, заяву просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, поважну причину не явки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направленням судової повістки на адресу реєстрації місця проживання.

Як вбачається з Витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 20.03.2024 року, місце реєстрації відповідача ОСОБА_2 зазначено за адресою: АДРЕСА_2 саме за цією адресою відповідач повідомлявся про розгляд справи. Згідно Довідок про причини повернення рекомендованого відправлення, які направлялись відповідачу «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідачка у визначений строк не надала суду відзив на позовну заяву, тому у відповідності до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку спрощеного провадження.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 14 лютого 2021 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 отримав в борг грошові кошти в розмірі 700 доларів США.

Згідно п.2.2. за вказаним Договором проценти за надання позики нараховуються в розмірі 5 % щомісячно.

Згідно п. 4.1 Договору строк повернення позики становить шість календарних місяців з моменту надання суми позики.

Вказану суму позики відповідач ОСОБА_2 отримав, що підтверджується оригіналом розписки про отримання грошей, яка була написана власноруч ОСОБА_2 .

Таким чином судом встановлено, що договором позики від 14.02.2021 року сторони узгодили всі істотні умови щодо суми грошових коштів, строків їх повернення. Факт написання розписки сторонами не заперечується. В матеріалах справи міститься оригінал боргової розписки.

У зазначений строк ОСОБА_2 борг позивачу не повернув.

Окрім того, 14 серпня 2021 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 отримав в борг грошові кошти в розмірі 938 доларів США.

Згідно п.2.2. за вказаним Договором проценти за надання позики нараховуються в розмірі 5 % щомісячно.

Згідно п. 4.1 Договору строк повернення позики становить чотири календарні місяці з моменту надання суми позики.

Вказану суму позики відповідач ОСОБА_2 отримав, що підтверджується оригіналом розписки про отримання грошей, яка була написана власноруч ОСОБА_2 .

Таким чином судом встановлено, що договором позики від 14.08.2021 року сторони узгодили всі істотні умови щодо суми грошових коштів, строків їх повернення. Факт написання розписки сторонами не заперечується. В матеріалах справи міститься оригінал боргової розписки.

У зазначений строк ОСОБА_2 борг позивачу не повернув.

03 жовтня 2023 року ОСОБА_1 на адресу проживання відповідача ОСОБА_2 було направлено дві досудові вимоги щодо виконання ОСОБА_2 обов`язку з повернення отриманих в борг коштів.

Однак суму боргу ОСОБА_2 до теперішнього часу ОСОБА_1 не повернув, що порушує права Позивача.

За вказаними договорами позики від 14.02.2021 року та 14.08.2021 року загальна сума заборгованості становить 1638 доларів США.

Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц зазначила, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Суд вважає, що наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане, що повністю узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленою у Постанові від 02.03.2020 року у справі №355/1301/18.

Оскільки судом під час розгляду справи було встановлено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по поверненню позивачу суми позики, тобто встановлено факт порушення виконання грошового зобов`язання, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача, суми позики за договорами у розмірі 1638 доларів США.

Положеннями ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як було зазначено вище, умовами договорів позики передбачено відсотки за надання позики у розмірі 5%.

За договором позики від 14 лютого 2021 року, сума позики 700 доларів США строк повернення позики 6 місяців з дати отримання.

Отже за 6 місяців користування позикою з відповідача підлягає стягненню 30% (6міс.*5%), що від суми заборгованості складає 210 дол. США. (700 дол. США/100*30).

За договором позики від 14 серпня 2021 року, сума позики 938 доларів США строк повернення позики 4 місяці з дати отримання.

Отже за 4 місяці користування позикою з відповідача підлягає стягненню 20% (4міс.*5%), що від суми заборгованості складає 187,60 дол. США (938 дол. США/100*20).

Отже загальний розмір відсотків нарахованих за двома договорами за період правомірного користування відповідачем грошовими коштами складає 397,60 дол. США.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Отже, передумовою для стягнення трьох відсотків річних є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 06.04.2016 року у справі № 6-352цс16, від 22.03.2017 року у справі № 6-2311цс16, від 30.03.2016 року у справі № 6-2168цс15, а також Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 07.07.2020 року у справі № 296/10217/15-ц).

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18.

Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого

2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і дотепер.

Суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦПК України, а саме по Договору позики від 14 лютого 2021 року за період з 15.08.2021 по 24.02.2022 року, коли заборгованість складала 700 доларів США, що становить 5,55 доларів США та по Договору позики від 14 серпня 2021 року за період з 15.12.2021 по 24.02.2022 року, коли заборгованість складала 938 доларів США, що становить 11,16 доларів США а всього 16,71 доларів США.

Оскільки судом під час розгляду справи було встановлено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по поверненню позивачу суми позики, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 2052,31 доларів США, яка складається з: 1638 грн. заборгованості за договорами позики, 397,60 доларів США загальної заборгованості за відсотками, 16,71 доларів США 3 % річних від простроченої суми за договорами позики.

Згідно інформації з офіційного сайту НБУ, що розміщений за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 станом на 19.03.2024 офіційний курс Долара США до гривні становить 38,9744 грн. за 1 долар США.

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем станом на дату подання позову 19.03.2024 складає 79987,55 грн. = (38,9744 грн. *2052,31 дол. США).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судом позов задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1154,15 грн. пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики від 14 лютого 2021 року та від 14 серпня 2021 року в сумі 1638 доларів США, відсотки за договорами позики в сумі 397,60 доларів США, три відсотка річних за прострочення виконання зобов`язань в сумі 16, 71 доларів США, а всього стягнути 2052,31 доларів США, що еквівалентно 79987,55 грн. (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім гривень 55 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1154,15 грн. ( одна тисяча сто п`ятдесят чотири гривні 15 коп.)

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене

у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: Баруліна Т. Є.