Номер провадження: 22-ц/813/271/24
Справа № №2-3793/11
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

за участю секретаря

судового засідання Венжик Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен»

на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2011 року, постановлену у складі судді Петренка В.С., в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

У березні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна та визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 із земельною ділянкою, площею 0,0500 га та автомобіль «Ніссан Ікс Трейл» 2006 року, державний номерний знак НОМЕР_1 , та визнання права спільної часткової власності на житловий будинок із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеса від 26 травня 2011 року затверджено мирову угоду, укладену 20 травня 2011 року між сторонами у цивільній справі № 2-3793/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна та визнання права власності на спільне сумісне майно на таких умовах:

-житловий будинок АДРЕСА_3 із земельною ділянкою 0,1047 га, на якому він розташований розподіляється на користь і визнається право спільної часткової власності у співвідношенні: ОСОБА_1 1/3 частки; ОСОБА_3 1/3 частки; ОСОБА_4 -1/3 частки.

-на садовий будинок АДРЕСА_4 та на земельну ділянку 0,05 га, на якому він розташований визнається право власності за ОСОБА_2 .

Сторони домовляються між собою, що по даній мировій угоді відповідач не відшкодовує позивачу кошти, що становлять витрати по оплаті судового збору та інформаційно-технічного забезпечення.

Роз`яснено сторонам наслідки затвердження мирової угоди і закриття провадження у справі.

Провадження у цивільній справі № 3793/11 закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права чи охоронювані законом інтереси як сторін, так і інших осіб.

У лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен», яке не брало участі у справі, подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та просило ухвалу суду першої інстанції скасувати, направити справу в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, постановляючи ухвалу про затвердження мирової угоди між сторонами, суд першої інстанції не перевірив та не з`ясував належним чином, чи не буде судове рішення порушувати права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, зокрема ТОВ «Інвестмент Корпорейшен», якє с іпотекодержателем спірного майна: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 із земельною ділянкою площею 0,1047 га.; належним чином не визначився з колом учасників справи, осіб, які повинні приймати у ній участь. Відтак, в силу ч. 5 ст. 175 ЦПК України у суду не було правових підстав для затвердження мирової угоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 указує, що: ухвала суду є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують; ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» на момент звернення з апеляційною скаргою не є стороною спірних правовідносин, останнім не доведено, які права скаржника порушуються оскаржуваною постановою. Спірне нерухоме майно залишається предметом іпотеки незалежно від зміни власника. ТОВ «Інвестмент Корпорейшенн» не доведено поважність причин пропуску строку на оскарження ухвали суду, що була ухвалена у 2011 році. Тому, у 2018 році сплинув строк на оскарження ухвали Київського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 березня 2024 року залучено ОСОБА_4 як правонаступника після померлих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Залучено ОСОБА_5 , в особі законного представника ОСОБА_4 до участі у справі № 3739/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

У судове засідання представник ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності.

У судове засідання ОСОБА_4 не з`явилася, надала письмову заяву про слухання справи за її відсутності, в якій апеляційну скаргу визнала.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи заяву про затвердження мирової угоди, суд першої інстанції виходив з того, що укладення мирової угоди та її зміст не суперечить вимогам закону, умови мирової угоди не порушують права чи охоронювані законом інтереси сторін та інших осіб, стосуються лише прав та обов`язків сторін і сторони наполягають на її затверджені.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини сьомої статті 49 ЦПК України сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу.

Результат домовленості сторін може бути оформлений мировою угодою.

Положеннями частин першої - четвертої статті 207 ЦПК України встановлено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Згідно зі статтею 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і у строки, передбачені цією угодою.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Отже законодавство України передбачає укладення мирової угоди в цивільному процесі та виконавчому провадженні, але така мирова угода затверджується судом.

Мирова угода це укладена в цивільному процесі угода між сторонами у справі і затверджена судом про умови припинення спору, на підставі взаємних уступок відмови позивача від своїх вимог або їх зміни, визнання відповідачем зміненого позову чи зменшення розміру позовних вимог. Мирова угода являє собою один з найбільш прийнятних інструментів усунення протиріч між учасниками цивільно-правових відносин. Умови врегулювання у мировій угоді встановлюють самі сторони, виходячи з своїх інтересів і можливостей, в ході переговорів. При укладенні мирової угоди сторони по-новому визначають обсяг і зміст взаємних прав та обов`язків, що випливають зі спірного матеріального правовідношення. Кожна сторона в певній мірі відступає від своєї певної позиції у справі. У мировій угоді сторони можуть підтвердити наявність існуючого між ними матеріального правовідношення.

Оскільки сторони на умови мирової угоди погоджуються в добровільному порядку і кожна зі сторін володіє правом заперечення проти її укладення, то мирові угоди мають виконуватися в добровільному порядку. Якщо одна зі сторін з будь-яких причин не виконує умов мирової угоди, то у іншої сторони виникає право на примусове виконання умов мирової угоди шляхом передачі її до виконавчої служби для примусового виконання.

Для того, щоб мирова угода не використовувалась як інструмент зловживання правом, суд при вирішенні питання про визнання мирової угоди повинен встановити наявність у позивача суб`єктивного права, а у відповідача зобов`язань, а також факт невиконання таких зобов`язань, який став причиною порушення прав позивача. Таким чином, з`ясування судом фактичних обставин справи має бути обов`язковою умовою визнання мирової угоди судом.

При визнанні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов`язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд (частина п`ята статті 207 ЦПК України).

В матеріалах справи містіться мирова угода від 20 травня 2011 року, укладена між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (Т.1, а.с. 50-51).

До апеляційної скарги ТОВ «Інвестмент Корпорейшен»» надало докази: копію іпотечного договору від 07.08.2006 року, копії договорів про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 30.09.2019 року, які не могло подати до суду першої інстанції з об`єктивних причин, оскільки не було залучено до розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України приймає ці докази.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 07 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним Банком «Аваль», як іпотекодержателем, та ОСОБА_2 , як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Рєкою Л.А. з метою забезпечення виконання боржником (іпотекодавцем) своїх зобов`язань за кредитним договором № 014/0037/82/62126 від 04 серпня 2006 року, а також усіх договорів про внесення змін та доповнень до нього, які можуть бути укладені до закінчення строк кредитного договору.

Відповідно до умов іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно, яке належить позичальнику, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 , який розташований на земельній ділянці площею 1047 кв.м. (п.п.1.2, п.1 Договору).

30 серпня 2019 року між Акціонерним Товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним Товариством «ОКСІ БАНК» був укладений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за умовами якого іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за іпотечним договором б/н від 07 серпня 2006 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 .

Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно: будинок з господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 , який розташований на земельній ділянці площею 1047 кв.м.

30 серпня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен» був укладений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за яким первинний кредитор відступив (передав) належне йому право вимоги нновому кредитору за кредитним договором № 114/0037/82/62126 від 04 серпня 2006 року, укладеного між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 .

Предметом іпотеки за договором іпотеки, право вимоги за яким відступається є нерухоме майно: житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 , який розташований на земельній ділянці площею 1047 кв.м. (п.п.1.3, п.1 Договору).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2011 року про затвердження мирової угоди в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що укладена між сторонами мирова угода не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Суд першої інстанції не звернув увагу та не врахував того, що станом на 26.05.2011 року житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 , та розташований на земельній ділянці площею 1047 кв.м, був предметом іпотеки відповідно іпотечного договору, укладеного 07 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним Банком «Аваль», як іпотекодержателем, та ОСОБА_2 , як іпотекодавцем.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є слушними, оскільки порушуються права ТОВ «Івестмент Корпорейшен», який є іпотедержателем спірного будинку, та який має право відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на майно, що є предметом позову у цій справі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України ухвала Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2011 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 379, 381, 384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен» задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2011 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 12 липня 2024 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова