Справа № 333/5980/23
Провадження № 2/333/441/ /24
УХВАЛА

Іменем України

27 червня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Кулик В.Б., розглянувши заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРІНТ» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРІНТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації обтяжень (іпотеки, заборони), -

В С Т А Н О В И В:

25.06.2024 року через систему «Електронний суд» представник ТОВ «ФК «ФОРІНТ» Філатова Н.А. звернулася до суду з заявою про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ТОВ «ФК «ФОРІНТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації обтяжень (іпотеки, заборони).

Провадження по цивільній справі ухвалою судді від 21.07.2023 року відкрито, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Від сторін у справі надійшли до суду відзиви та відповіді на відзиви.

Ухвалою суду від 10.10.2023 року підготовче провадження закрито, справу призначеного до судового розгляду.

Вимоги заяви про забезпечення позову ТОВ «ФК «ФОРІНТ» мотивує наступним. З 15.12.2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальні законодавство не містить. Оскільки визнання недійсним правочину, який є безпосередньою підставою для зміни власника спірної квартири, так чи інакше вплине на подальший правовий режим цього нерухомого майна, то вибраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленою в цій справі вимогою позову. Як зазначалось у позовній заяві, також досліджувалося під час розгляду справи по суті, що між сторонами дійсно наявний спір. ОСОБА_1 не отримував жодного дозволу у кредитора на укладання оскаржуваного правочину (Договору іпотеки від 08.08.2012), укладеного у забезпечення зобов`язань договору позики грошей від 08.08.2012 року у розмірі 200 000,00 грн., а взагалі останній навіть не направляв відповідного повідомлення на укладання договору позики та не звертався з запитом на отримання письмової згоди на укладання договору іпотеки. У ОСОБА_1 відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення під час виконання чинних рішень суду про стягнення заборгованості. Останній, умисно не виконуючи належним чином свої зобов`язання, з 2011 року свідомо переоформив все майно на інших осіб, основну частину на свою мати та батька, виключно з однією метою уникнути звернення стягнення на таке майно, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 306291141, № 306291333, № 306291399, № 306291271 та № 306291572 від 01.08.2022 року, № 345286227 від 05.09.2023 року, рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради № 499/21 від 23.11.2011 року, № 401/26 від 31.10.2012 року та № 479/5 від 21.12.2012 року. Крім того, слід звернути увагу на те, що наявність договорів іпотеки укладених з Беладзе 1.1, (іпотекодатель) в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , не звільняють та не позбавляють основного боржника (позичальника) щодо виконання зобов`язань та чинних рішень суду про стягнення заборгованості, та не надають законної можливості вчинення дій на шкоду кредитора. ТОВ «ФК «ФОРІНТ» звертає увагу, що боржник разом зі своєю дружиною з 2011 року умисно ухиляються від виконання значних боргів і всіляко перешкоджають ТОВ «ФК «ФОРІНТ» в рахунок часткового погашення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки. Отже, між сторонам дійсно виник спір, а у разі задоволення позову про визнання недійсним договору іпотеки укладеного між відповідачами, на підставі якого відповідач-2 зареєстрував право власності на нерухоме майно, при умові подальшого розпорядження майна ОСОБА_2 щодо якого пред`явлена позовна вимога, не захистить ефективно порушене право позивача, за захистом якого звернувся до суду, оскільки відповідач-2 може розпорядитися нерухомим майном (відчужити, передати в заставу тощо), що зумовить необхідність ініціювання нових спорів з боку позивача для відновлення порушеного права. Подальше розпорядження майном та здійснення по відношенню спірного майна реєстраційних дій, без забезпечення позову не призведе до легітимної мети вирішення спору у даній справі, за захистом якого звернувся позивач, та у повній мірі нівелює інститут забезпечення позову. Враховуючи предмет позовних вимог (визнання недійсним правочину, як фраудаторного) та існування можливої ймовірності безперешкодного розпорядження майна ОСОБА_2 іншій особі, що об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача та необхідності ініціювання нових спорів, є необхідність у застосуванні у даній справі заходу забезпечення позову у вигляду накладення арешту на майно.

Дослідивши та вивчивши заяву про забезпечення позову, приходжу до висновку, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Забезпечення позову це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19).

Під час оцінки зазначеної співмірності необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року № 753/22860/17, провадження № 1488цс20).

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення суду повинно прийматися з дотриманням зазначених принципів, які виражені також у статтях Цивільного процесуального кодексу України.

Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб`єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою.

У матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися так, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони в процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особня, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Необхідною умовою вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути істотні перешкоди як виконання судового рішення, так і ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляду питань про забезпечення позову перевіряти обставини які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Так, в обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову ТОВ «ФК «ФОРІНТ» вказує, що, враховуючи наявність механізму відчуження майна з метою недопущення звернення стягнення на нього, існує велика ймовірність того, що теперішній власник нерухомого майна ОСОБА_2 враховуючи позовні вимоги, за період розгляду справи може відчужити дане майно на користь будь-якої іншої особи, оскільки таких механізм уникнення виконання рішення суду застосовувався і ОСОБА_1 .

З поданої заяви про забезпечення позову не встановлено достатніх даних і обставин, а заявником не наведено належного обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову обраним позивачем способом може утруднути чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Заявником в установленому законом порядку не було надано суду належних доказів на підтвердження вказаних обставин, в тому числі і документів, які свідчать про фактичне вчинення ОСОБА_2 дій, спрямованих на відчуження належного йому нерухомого майна на користь третіх осіб. Про відсутність таких доказів заявник і сам зазначає в поданій заяві.

Суд зазначає, що самі лише посилання заявника на потенційну можливість відповідача безперешкодно відчужити майно на користь третіх осіб не свідчать про наявність підстав для вжиття запропонованих заявником заходів забезпечення позову, оскільки такі мотиви, зважаючи на відсутність їх документального підтвердження, носять умовний, гіпотетичний характер.

Разом з цим, Верховний Суд у постанові від 31.05.2023 року у справі № 161/13856/21, провадження № 61-9940св22, дійшов висновку про те, що вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно не є належним засобом задля усунення ризику невиконання рішення суду в справі про визнання договорів недійсними, оскільки в разі задоволення позову оспорювані договори будуть вважатися недійсними без вчинення додаткових дій для цього.

Так, у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі № 646/5878/20, провадження № 61-2564св21 зроблено правовий висновок, що вимоги про припинення та недійсність правочинів полягають у констатації цього факту, і таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню у подальшому та не залежить від наявності у позивача власності на житловий будинок (предмет іпотеки). За вказаних обставин, вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони на відчуження предмета договору іпотеки не ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у цій справі.

Верховний Суд у постанові від 27.04.2021 року у справі № 638/20248/19, провадження № 61-11744св20, за позовом про визнання договорів купівлі-продажу та іпотеки недійсними дійшов висновку, що предметом позову у справі є позовні вимоги немайнового характеру, забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами у справі. У разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, а тому суди помилково вважали, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 755/5333/20, провадження № 61-17180св20, від 01.11.2021 року у справі № 766/22071/18, провадження № 61-7591св19.

21.07.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ТОВ «ФК «ФОРІНТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації обтяжень (іпотеки, заборони).

На момент звернення до суду з позовом у цій справі та із заявою про забезпечення позову власником нерухомого майна нежилого приміщення, І та ІІ поверху (літ А-9), заг. площ. 153, 3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 .

Позовних вимог, пов`язаних з наслідками недійсності оспорюваного договору ТОВ «ФК «ФОРІНТ» не заявило.

У постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 263/4484/18 (провадження № 61-40585св18) зазначено, що позивач просив визнати недійсними договори позики без застосування правових наслідків недійсності цих правочинів, тому у випадку задоволення позову таке рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, оскільки не матиме зобов`язального характеру. Таким чином, запропонований заявником вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно не є належним засобом задля усунення ризику невиконання рішення суду в цій справі, оскільки в разі задоволення позову оспорювані договори будуть вважатися недійсними без вчинення додаткових дій для цього. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що застосовані судами попередніх інстанцій заходи забезпечення позову є неспівмірними з позовними вимогами та не впливають на можливість безперешкодного виконання в майбутньому рішення суду в цій справі.

Таким чином, враховуючи, що забезпечення позову в обраний позивачем спосіб у межах розгляду справи про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно не забезпечить реального та ефективного виконання можливого судового рішення (якщо його буде ухвалено на користь позивача), оскільки таке рішення не підлягатиме примусовому виконанню, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 149-150, 153, 354 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРІНТ» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРІНТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації обтяжень (іпотеки, заборони) відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик