РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року

м. Рівне

Справа № 564/2419/23

Провадження № 22-ц/4815/336/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року у складі судді Грипіч Л. А., постановлену в м. Костопіль Рівненської області,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями ч.13 ст.187 Цивільного процесуального кодексу України, яка передбачає, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду та обґрунтована тим, що після відкриття провадження у справі судом було виявлено недоліки позовної заяви та надано позивачу строк для їх усунення, постановивши відповідну ухвалу про залишення позовної заяви без руху, вимоги якої позивачем виконані не були.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» оскаржило її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про те, що позивач, подаючи заяву з обґрунтуванням позовних вимог, не дотримався приписів ч. 1 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, та відповідно не в повній мірі усунув недоліків позовної заяви, що були викладені в ухвалі суду від 16.10.2023 р. та пояснює, що до позовної заяви, яка повністю відповідає вимогам ст. 175.177 ІЛІК України, позивачем додано: Анкету-Заява від 19.10.2009 р.; Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» від 19.10.2009 р.; Довідку про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки; Довідку про видані карти та строї їх дії; Паспорт споживчого кредиту від 24.09.2020 р.; Розрахунок заборгованості; Виписку за договором; Документ, що підтверджують сплату судового збору. Додає, що вищезазначені документи складені українською мовою і у повній мірі відповідають вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України. Наголошує, що зі змісту позовної заяви АТ КБ «Приватбанк», яка викладена українською мовою, тобто, відповідає вимогам ЦПК України, Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», а також заяви про усунення недоліків вбачається, що банком зазначено обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено, що до матеріалів справи він надав докази, якими, на його думку, ці обставини підтверджуються. Вказує, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та залишати без розгляду. Наголошує, що аналіз наданих сторонами доказів, здійснюється судом при вирішенні справи по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху. Покликається на те, що Банк в повній мірі виконав вимоги суду першої інстанції, викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, а тому підстав залишати без розгляду позовну заяву у суду не було. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 08 серпня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Осійчуком І. І. подано до суду клопотання про залишення без руху позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», оскільки останнім на обґрунтування позовних вимог додано до позовної заяви частину документів, які викладені російською мовою.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2023 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишено без руху та надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На виконання вказаної ухвали позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, яка мотивована тим, що відповідно до рішення Конституційного Суду України №10-рп/99 від 14.12.1999, поряд з державною мовою при здійсненні повноважень місцевими органами виконавчої влади, органами Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування можуть використовуватись російська та інші мови національних меншин у межах і порядку, що визначаються законами України. На момент укладення договору позивач не відносився до перерахованих вище осіб і заборони укладення договору російською мовою були відсутні, а законодавчо не заборонено подавати до суду договір, який було укладено сторонами на російській мові.

Такі ж доводи містить і апеляційна скарга Банку.

Відповідно до ст.10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до ст.9 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом до громадянина України ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» додало до позову на обґрунтування заявлених позовних вимог витяг з «Умов та Правила надання банківських послуг», а також копію Наказу банку щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг», які викладені не державною мовою. У Анкеті-заяві від 19.10.2009 року сторони покликаються на «Умови та Правила надання банківських послуг», тобто державною мовою, а не мовою, якою викладені такі умови, які долучені до позову.

Зважаючи на відсутність офіційного перекладу на державну мову доданих до позову документів, суд першої інстанції був позбавлений можливості перевірити, чи позовна заява відповідає вимогам ст.177 ЦПК кодексу України, тобто, чи долучені до позову документи є доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа № 10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Отже, учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, проте процесуальні документи мають бути подані лише державною мовою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 07 червня 2019 року у справі №826/10114/17, від 03 вересня 2020 року у справі №826/6286/17, від 29 жовтня 2020 року у справі №815/1958/16 та від 07 грудня 2020 року у справі №138/132/20, у постанові від 31 жовтня 2022 року у справі № 160/27610/21.

Вимоги щодо викладення документа процесуального характеру державною (українською) мовою викладені, зокрема, в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 11-955зі19 (9901/98/19) та від 12 лютого 2020 року у справі № 9901/12/20 (П/9901/12/20).

Підстав для відступлення від цих правових висновків немає.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 8-рп/2008 у справі № 1-18/2008 встановлено, що відповідно до статтею 124 Конституції України Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення. Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Посилання Банку на те, що його позовна заява викладена державною мовою, а викладення Витягу з «Умов та Правил надання банківських послуг» російською мовою не є порушенням закону, апеляційним судом оцінюється критично, оскільки законом передбачена необхідність викласти зміст позовних вимог згідно чинного законодавства України, адже відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Допущені недоліки позбавляють суд можливості провести підготовку справи до розгляду, призначити її та вирішити у відповідності до Закону, дослідивши докази, якими Банк обґрунтовує свої позовні вимоги, адже за відсутності перекладу на державну мову доданих до позову документів, суд позбавлений можливості перевірити, чи позовна заява відповідає вимогам ст.177 Цивільного процесуального кодексу України і чи є долучені до позову документи доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до ч.11 ст.187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду (ч.13 ст.187 ЦПК України).

Виходячи з того, що позивачем не було усунуто вказані в ухвалі від 16.10.2023 недоліки та з огляду на положення ч.13 ст.187 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» без розгляду.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особами, які подали апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 червня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Хилевич С. В.