ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року

м. Харків

справа № 643/13745/23

провадження № 22-ц/818/2279/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Мальований Ю.М., Пилипчук Н.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2024 року ухвалене у складі судді Афанасьєва В.О.,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2023 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з останнього на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи стягнення з 28.12.2023 до досягнення дитиною 23 річного віку.

В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 що підтверджується, копією свідоцтва про народження. З початку повномасштабного вторгнення ворога на територію України позивач разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_4 були вимушені покинути країну. Наразі він проживає закордоном - в Ірландії (в готелі «Cork International Hotel»), де позивач вступив до вищого навчального закладу. У зв`язку з навчанням (денна форма) позивач позбавлений можливості самостійно заробляти на життя, а тому потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Позивач потребує витрат на придбання підручників, зошитів, інших речей для навчання; проживання, харчування. Наразі матеріальне утримання позивача здійснює його матір - ОСОБА_4 ; відповідач як батько жодної допомоги сину не надає.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 ,, аліменти у зв`язку із продовженням навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 1400 грн щомісячно на період продовження навчання ОСОБА_2 , починаючи з 28 грудня 2023 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_2 23-річного віку.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивач не досяг 23 років і продовжує навчання на денній формі, тому потребує матеріальної допомоги від батька. При визначенні розміру аліментів суд врахував фізичну можливість позивача, як працездатної особи, додатково здійснювати своє утримання за рахунок іншого доходу, надання позивачу утримання його матір`ю ОСОБА_4 , наявну у відповідача на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , можливість матір`ю надавати допомогу повнолітній дитині що продовжує навчання. При цьому суд дав оцінку тому що відповідач є інвалідом другої групи, отримує пенсію, фактичний його дохід за листопад-січень 2023 року становить 6160,40 грн, на місяць. Аліменти що підлягають стягненню визначені судом з урахуванням принципів розумності та справедливості у розмірі 1400 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд вийшов за межі позовних призначивши аліменти до досягнення позивачем 23-річного віку, хоча він просив на час навчання до - 31 травня 2024 року. Суд не мотивував рішення, чому він задовольнив позов частково і не привів порівняного аналізу матеріального становища позивача і відповідача, а лише зазначив, що відповідач є інвалідом 2 групи. Він, як батько що потребує матеріальної допомоги оскільки є непрацездатним має намір звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з сина. Суд не дав належну оцінку матеріальному стану позивача, який отримує допомогу як біженець з України, не витрачає додаткові кошти на пересування ОСОБА_7 , мешкає безкоштовно в готелі в аеропорті і витрачає лише 10 євро на день на харчування. Позивач не надав доказів того, що несе якісь витрати пов`язанні з його навчанням. Суд не врахував що апелянт є інвалідом другої групи, отримує пенсію в України 6160 гривен. З цих грошей він сплачує аліменти 1600 гривен на утримання сина Арсенія та витрачає 5000 гривен на покупку ліків, більше половини пенсії, оплачує комунальні платежів, і йому на харчування залишається менше тисячі гривен, що недостатньо для повноцінного харчування Що стосується квартири та садового будинку, а також двох земельних ділянок, скаржник зазначив, що він їх не купив, а вони дісталися йому у спадщину від батьків і також потребують витрат на їх утримання. Таким чином він не має можливості надавати повнолітньому сину матеріальну допомогу, що відповідно до закону є самостійною підставою для відмови у позові.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Листом від 28.09.2023 підтверджується, що позивач зареєстрований як студент денної форми навчання в Коледжі подальшої освіти та навчання м. Корк, кампусу на острові Моррісонс на 2023/2024 навчальний рік (дата початку курсу - 11 вересня 2023 року, дата закінчення - 31 травня 2024 року).

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховний Суд в постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року по справі № 308/4214/18 висловлено правову позицію, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Листом від 28.09.2023 підтверджується, що позивач зареєстрований як студент денної форми навчання в Коледжі подальшої освіти та навчання м. Корк, кампусу на острові Моррісонс на 2023/2024 навчальний рік (дата початку курсу - 11 вересня 2023 року, дата закінчення - 31 травня 2024 року).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , який продовжує навчання, мешкає разом із матір`ю, перебуває на її утриманні, потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з чим для суду наявні підстави для задоволення вимог позивача та стягнення аліментів з відповідача на утримання сина, який продовжує навчання

Відповідно до вимог закону для визначення розміру аліментів потрібно врахувати в цілому матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я, наявність утриманців, вимоги статей 141, 182, 183, 199, 200 СК України.

Аналізуючи оскаржуване судове рішення вбачається, що при визначенні розміру аліментів місцевим судом не було взято до уваги доведений письмовими доказами стан здоров`я відповідача (останній є інвалідом ІІ групи), майновий стан (відповідач сплачує аліменти на утримання іншої дитини).

Згідно із статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як визначено частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Отже, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, беручи до уваги, що відповідач з урахуванням розміру доходу, що отримує як інвалід, може надавати допомогу сину, яка продовжує навчання, сімейний стан ОСОБА_2 то колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 700 гривень щомісяця, який є достатнім для потреб повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та потребує кошти на проїзд до навчального закладу, харчування, купівлю одягу та приладдя для навчання.

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на встановлені обставини справи та з урахуванням принципів розумності, справедливості та добросовісності, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду у частині розміру задоволених позовних вимог - змінити, та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме з відповідача на користь позивача належить стягнути аліменти у зв`язку із продовженням навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 700 (сімсот) грн щомісячно на період продовження навчання ОСОБА_2 , починаючи з 28 грудня 2023 року і до закінчення навчання ( до 31 травня 2024 року), але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_2 23 річного віку.

Керуючись ст. ст. 7, 141, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2024 року - змінити.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , аліменти у зв`язку із продовженням навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 700 (сімсот) грн. щомісячно на період продовження навчання ОСОБА_2 , починаючи з 28 грудня 2023 року і до закінчення навчання, а саме до 31 травня 2024 року але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_2 23-річного віку.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 липня 2024 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Н.П.Пилипчук

Ю.М.Мальований