Номер провадження: 22-ц/813/802/24
Справа № 495/1259/21
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави,

відповідачі: Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2022 року у складі судді Мишко В.В.,

встановив:

В лютому 2021 року виконувач обов`язків першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, правонаступник якого є Білгород-Дністровська окружна прокуратура звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання договорів купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, припинення речового права на нерухоме майно та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Позивач просить суд визнати незаконним та скасувати рішення І сесії VII скликання Затоківської селищної ради від 05.10.2020 за №1581 «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності», яким ОСОБА_3 передано у власність сформовану земельну ділянку площею 0,0907 га (кадастровий номер :02:005:0074) для індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08.10.2020 за №979, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріальною округу Кушнір І.В., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який придбав у власність земельну ділянку площею 0,0907 га (кадастровий номер :02:005:0074), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.11.2020 за №488, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чербаджи К.М., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який придбав у власність земельну ділянку площею 0,0907 га (кадастровий номер :02:005:0074), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити за ОСОБА_1 речове право власності на земельну ділянку площею 0,0907 га (кадастровий номер :02:005:0074) для індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису 39132418 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0074 за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03; зобов`язати ОСОБА_1 повернути до земель комунальної власності Затоківської селищної ради земельну ділянку площею 0,0907 га (кадастровий номер :02:005:0074), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2022 року у задоволенні позовної заяви керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави - відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.02.2021.

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури подав до суду апеляційну скаргу та просить суд рішення суду скасувати та винести нове рішення про задоволення позовних вимог і стягнути з відповідачів сплачений за подачу позову та апеляційної скарги судовий збір на користь Одеської обласної прокуратури.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що суд дійшов необґрунтованого висновку щодо недоведеності та неправомірності позовних вимог прокурора, вказавши на правомірність прийняття Затоківською селищною радою оскаржуваного рішення і дій відповідачів, які отримали право власності на спірну земельну ділянку, оскільки спірна земельна ділянка вже передавалась у власність громадянам на підставі рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 № 2748 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. ОСОБА_4 та іншим (всього 19 чоловік) для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ». Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.05.2019 у справі №495/8566/16-ц вказане рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 № 2748 та свідоцтва про право власності фізичних осіб на земельну ділянку скасовано. Вказаним рішенням суду було встановлено, що відведення сіпрної земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва не відповідає наявній містобудівній документації.

Також доводи скарги обгрунтовані тим, що суд дійшов необгрнутованих висновків про те, що наявність Генерального плану смт. Затока, зміненого рішенням Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради №2832 від 06.03.2015, встановлена судовими рішеннями у адміністративних справах №420/6481/18 та №420/6243/20, а також щодо втрати чинності Генеральним планом смт. Затока, затвердженим 25.02.2005. Зазначає, що правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять суспільний, публічний інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Ураховуючи викладене, звернення прокурора до суду з позовом спрямовано на вирішення суспільно значимої потреби у відновленні законності щодо раціонального використання особливо цінних земельних ділянок, призначених для організації відпочинку необмеженого кола громадян. Проте судом першої інстанції ухвалено оскаржуване рішення з неправильним застосування норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, що призвело до необґрунтованого відхилення позову прокурора, у зв`язку з чим це є підставою для скасування рішення суду.

27.06.2022 ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу та просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що прокурором не враховано, що склад земель рекреаційного призначення визначено в ст. 51 ЗКУ та до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації. Таким чином, відповідно до положень ст. 51 ЗКУ, на землях рекреаційного призначення дозволяється індивідуальне дачне будівництво. На час прийняття Затоківською селищною радою спірного рішення щодо передачі у власність спірної земельної ділянки, Генеральним планом смт.Затока було передбачено дачне будівництво на території до якої належить спірна земельна ділянка. Жодний з відповідачів у справі, окрім Затоківської селищної ради, участі у справі не брав, жодних обставин стосовно ОСОБА_2 рішенням Білгород-дністровського міськрайонного суду від 15.05.2019 не встановлювалось, як і не встановлювались такі обставини стосовно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .. Прокурором не враховано, що суд ухвалюючи рішення у справі не враховував та не міг враховувати зміни внесені до генерального плану смт.Затока на підставі рішення Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради № 2832 від 06.03.2015, затверджений рішенням Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради № 3729 від 23.10.2015 детальний план території «Розміщення індивідуальної дачної забудови на земельній ділянці загальної площею 8,0 га. на території АДРЕСА_3 » та затверджений рішенням Затоківської селищної ради №936 від 20.02.2019 проект землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони Чорного моря на території смт Затока м Білгород-Дністровський Одеської області, оскільки, зазначені зміни до генерального плану, детальний план території та проект землеустрою були затверджені після прийняття рішення Затоківської селищної ради про передачу власність земельних ділянок, правомірність якого була предметом розгляду в межах справи. Прокурором не наведено, в чому саме на його думку полягає необхідність у витребуванні Генерального плану смт Затока та його дослідженні. Враховуючи те, що матеріали справи містять викопіювання з Генерального плану смт Затока та детальний план території необхідність у витребуванні Генерального плану смт Затока була відсутня, оскільки, на підставі наявних в матеріалах справи документів у суду була можливість та суд дослідив положення Генерального плану смт Затока відносно спірної земельної ділянки. В будь-якому випадку, прокурор не був позбавлений можливості під час розгляду справи в суді першої інстанції заявити вмотивоване клопотання про витребування всього Генерального плану смт Затока, але таким правом не скористався, як і не скористався правом надати відповідь на відзив до якого було додано документи перелічені вище. Таким чином є неспроможним посилання прокурора на хибність висновку суду першої інстанції про втрату чинності Генеральним паном смт Затока в редакції 2005 року та є таким, що не відповідає дійсності посилання прокурора на те, що судом не досліджувався Генеральний план смт Затока, оскільки, як вже зазначалося до суду було надано викопіювання з генерального плану стосовно території місця розташування земельної ділянки та детальний план території.

В судове засідання, призначене на 20.06.2024 та проведенному в режимі відеоконференцї з`явився прокурор ОСОБА_5 та представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 .

Інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направили.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_7 , дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою (правонаступник якої є Білгород-Дністровська окружна прокуратура) вивчено питання законності набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0074 за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, представник позивача (Білгород-Дністровської окружної прокуратури) заначив, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О.С. від 07.10.2020 року за № 54457344 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0907 га, кадастровий номер :02:005:0074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03). Підставою для державної реєстрації стало рішення І сесії VII скликання Затоківської селищної ради від 05.10.2020 року за №1581 «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності», відповідно до якого ОСОБА_3 передано у власність вищевказану земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва. В подальшому, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення реєстратора - приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Кушнір Ірини Валентинівни від 08.10.2020 року за №54483028 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано право приватної власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_2 .

Підставою для державної реєстрації переходу права власності є договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08.10.2020 року за №979, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Кушнір І.В., згідно з яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 придбав у власність земельну ділянку площею 0,0907 га, кадастровий номер :02:005:0074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки: для індивідуального дачного будівництва. Категорія землі, відповідно до Земельного кодексу України, землі рекреаційного призначення.

Далі, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення реєстратора - приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чербаджи Катерини Миколаївни від 11.11.2020 року за №55085717 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано право приватної власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_1 (номер запису про право власності 39132418. Підставою для державної реєстрації переходу права власності є договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.11.2020 року за №488, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чербаджи K.M., згідно з яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбав у власність земельну ділянку площею 0,0907 га, кадастровий номер :02:005:0074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки: для індивідуального дачного будівництва. Категорія землі, відповідно до Земельного кодексу України, землі рекреаційного призначення.

За твердженням представника позивача, рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність зазначеної земельної ділянки є незаконним, а земельна ділянка підлягає поверненню до земель комунальної власності з наступних підстав.

Згідно із інформацією з Державного земельного кадастру, категорія спірної земельної ділянки: землі рекреаційного призначення, цільове призначення: для індивідуального дачного будівництва.

Рішенням Білгород-дністровського міськрайонного суду від 15.05.2019 року у справі №495/8566/16ц вказане рішення Затоківської селищної ради та свідоцтво про право власності фізичної особи на земельну ділянку скасовано. Рішенням суду у цій справі встановлено, що відведення спірної земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва не відповідає наявній містобудівній документації.

Як встановлено перевіркою, Генеральним планом смт.Затока, затвердженим рішенням Затоківської селищної ради від 25.02.2005 року № 1461, не передбачено відведення земель під індивідуальне дачне будівництво на вказаній території АДРЕСА_3 . Згідно із викопіюванням з Генерального плану смт. Затока, виконаного архітектором Затоківської селищної ради ОСОБА_8 , зазначена територія визначена як землі рекреаційних установ. Згідно із даними з Публічної кадастрової карти України, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0074 розташована на відстані приблизно 109,9 м від урізу води Чорного моря, а, отже, входить до прибережної захисної смуги. Рішенням Затоківської селищної ради від 04.06.2008 року № 219 товариству з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест» затверджене містобудівне обгрунтування на розміщення пляжно-розважального комплексу у Лиманському районі смт.Затока, згідно із яким вказана земельна ділянка, що розташована на відстані приблизно 109,9 метрів від урізу води у Лиманському районі смт. Затока біля земельної ділянки, що знаходиться у користуванні ТОВ «Укрбудінвест», передбачена для розміщення пляжно-розважального комплексу згідно містобудівних норм.

У зв`язку з чим, представник позивача вважає, що відведення вказаної земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва не відповідає наявній містобудівній документації, що є грубим порушенням приписів земельного та містобудівного законодавства. Відповідно до Генерального Плану, вказана територія відноситься до земель запланованих для територій рекреаційних установ та центрів загально-рекреаційного обслуговування, тому надання у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0074 для індивідуального дачного будівництва суперечить чинній містобудівній документації.

Аналогічна заборона встановлена пунктом 10.17 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету у справах будівництва, архітектури і охорони історичного середовища №44 від 17.04.1992 року, та пунктом 7 Постанови Ради Міністрів УРСР №238 від 26.06.1986 «Про підвищення ефективності робіт по захисту берегів Чорного і Азовського морів від руйнування». Індивідуальне дачне будівництво у прибережно-захисній смузі Чорного моря суперечить Генеральному плану смт.Затоки та містобудівному законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам. Спірна земельна ділянка розташована на відстані приблизно 109,9 м від урізу води і знаходиться в прибережній захисній смузі уздовж Чорного моря.

Відповідно до чинного законодавства, земельні ділянки водного фонду можуть передаватися у оренду виключно для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту.

Спірна земельна ділянка упродовж жовтня-листопада 2020 року, тобто досить незначного періоду часу, неодноразово відчужувалася, зокрема, ОСОБА_3 , набувши 07.10.2020 року право власності на земельну ділянку, наступного дня 08.10.2020 продала її ОСОБА_2 , який, у свою чергу, 11.11.2020 року, відчужив її ОСОБА_1 . Наведене вказує на певну схему, заволодіння земельною ділянкою, направлену на унеможливлення у подальшому повернення особливо цінних земельних ділянок на узбережжі Чорного моря, посилаючись на добросовісність набуття права власності на землю.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що ч. 1 ст. 62 Земельного кодексу України передбачено вичерпний перелік заборон у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг уздовж морів та морських заток та не передбачено заборони дачного будівництва на таких земельних ділянках. Спірна земельна ділянка надана для індивідуального дачного будівництва, а не провадження господарської діяльності, тому положення статті 90 ЗК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки нею не регулюються. Прибережна захисна смуга Чорного моря на території смт. Затока співпадає з пляжною зоною Чорного моря на території смт Затока, проте спірна земельна ділянка до пляжної зони не входить та не відноситься до прибережної захисної смуги, у зв`язку з чим не порушує рішення І сесії VII скликання Затоківської селищної ради від 05.10.2020 за № 1580 та обмежень у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг, встановлених Водним кодексом України та Земельним кодексом України.

Проте апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Так, земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Прийняття рішення про передачу у власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст.13 Конституції) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. Конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю розглядається у поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.ст.14,19 Конституції).

Тобто, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, у разі його незаконності такому суспільному інтересу не відповідає.

За змістом положень статей 25, 26, 31, 33 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду із цим позовом, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження у галузі будівництва - щодо здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердження містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій та вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування, а у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища - щодо організації і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Виконавчими органами міських рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи міських рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (частини 1, 2 ст. 11 Закону № 280/97-ВР).

Так, апеляційним розглядом справи встановлено, що на підставі рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О.С. від 07.10.2020 року за № 54457344 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0907 га, кадастровий номер :02:005:0074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03).

Підставою для державної реєстрації стало рішення І сесії VII скликання Затоківської селищної ради від 05.10.2020 року за №1581 «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності», відповідно до якого ОСОБА_3 передано у власність вищевказану земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва. В подальшому, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення реєстратора - приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Кушнір Ірини Валентинівни від 08.10.2020 року за №54483028 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано право приватної власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_2 .

Підставою для державної реєстрації переходу права власності є договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08.10.2020 року за №979, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Кушнір І.В., згідно з яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 придбав у власність земельну ділянку площею 0,0907 га, кадастровий номер :02:005:0074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки: для індивідуального дачного будівництва. Категорія землі, відповідно до Земельного кодексу України, землі рекреаційного призначення.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення реєстратора - приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чербаджи Катерини Миколаївни від 11.11.2020 року за №55085717 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано право приватної власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_1 (номер запису про право власності 39132418.

Підставою для державної реєстрації переходу права власності є договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.11.2020 року за №488, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чербаджи K.M., згідно з яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбав у власність земельну ділянку площею 0,0907 га, кадастровий номер :02:005:0074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки: для індивідуального дачного будівництва. Категорія землі, відповідно до Земельного кодексу України, землі рекреаційного призначення.

Позивач зазначає, що рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність зазначеної земельної ділянки є незаконним, договори купівлі - продажу недійсними, а земельна ділянка підлягає поверненню до земель комунальної власності.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 22 жовтня 2019 року №923/876/16.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18.

Велика Палата Верховного Суду у справі №359/3373/16-ц у постанові від 23 листопада 2021 року вказувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Таким чином, належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі №911/36817, від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц.

Отже, вимоги про визнання незаконним рішення ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку, скасування державної реєстрації? ? не відповідають належному способу захисту.

Так, для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (подібні висновки викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, тому задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, від 11 лютого 2020 року у справі №922/614/19).

Визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, яке видане на підставі відповідного оспорюваного рішення про передачу у власність земельної ділянки, також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У таких випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 зазначено, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Оскільки висновок суду першої інстанції не відповідає актуальному правовому висновку, сформульованому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/373/16-ц зі спору, що виник з подібних правовідносин, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги з метою врахування висновків щодо застосування норм права у подібних спірних правовідносинах.

Вищезазначене узгоджується також з останньою практикою Верховного Суду у справах за позовами прокурора до Затоківської селищної ради, громадян, реєстраторів щодо набуття громадянами у власність земельних ділянок (постанови Верховного суду від 24 листопада 2021 року у справі №495/1439/18, від 04 травня 2022 року у справі №495/6094/17).

Враховуючи викладене, заявлена в цій справі першим заступником керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення І сесії VII скликання Затоківської селищної ради від 05.10.2020 року за №1581 «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності», відповідно до якого ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва не відповідає належному способу захисту.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що подаючи позовну заяву й оскаржуючи, зокрема, рішення Затоківської селищної ради, яка є відповідачем у цій справі, прокурор обґрунтував необхідність захисту інтересів держави у збереженні земель водного фонду, які не можна передавати у власність громадян для будівництва, і згідно із статтею 56 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання позову), набув статус позивача.

Так, ч. 1 ст. 60 Земельного кодексу України (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об?єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України, розмір та межі прибережної захисної смути уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

Частиною 5 ст. 88 Водного кодексу України визначено, що уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Статтею 58 Земельного кодексу України визначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм.

Пунктом г частини 3 статті 83 Земельного кодексу України визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 59 ЗК України, передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.

Відповідно ж до частини четвертої статті 84 3К України землі водного фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що згідно з даними з Публічної кадастрової карти України, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0074 розташована на відстані приблизно 109,9 м від урізу води Чорного моря, а, отже, входить до прибережної захисної смуги.

Також встановлено, що рішенням Затоківської селищної ради від 04.06.2008 №219 Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест» затверджено містобудівне обгрунтування на розміщення пляжно-розважального комплексу у Лиманському районі смт Затока, згідно з яким вказана земельна ділянка, що розташована на відстані 70-110 метрів від урізу води у Лиманському районі смт Затока біля земельної ділянки, що знаходиться у користуванні ТОВ «Укрбудінвест», передбачена для розміщення пляжно-розважального комплексу згідно містобудівних норм.

Відповідно до чинного законодавства, земельні ділянки водного фонду можуть передаватися у оренду виключно для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об?єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об?єктів портової інфраструктури та інших об?єктів водного транспорту (ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України та ст. 85 Водного кодексу України).

Пунктом г частини 2 статті 61 Земельного кодексу України визначено, що у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється, зокрема будівництво будь - яких споруд, у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Статею 90 Водного Кодексу України визначено, що прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об`єктів, об`єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, об`єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд.

Системний аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

З огляду на вказані норми чинного законодавства вбачається, що Затоківська селищна рада під час передачі у власність земельних ділянок мала діяти в інтересах територіальної громади та відповідно до Закону, шляхом ефективного використання земельних ресурсів, забезпечення охорони, відтворення та сталого використання земельних ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства.

Більш того, як встановлено матеріалами справи, вказана земельна ділянка вже передавалась у власність громадянам на підставі рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 N? 2748 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. ОСОБА_4 та іншим (всього 19 чоловік) для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ». Рішенням Білгород-дністровського міськрайонного суду від 15.05.2019 у справі № 495/8566/16, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07.09.2023, вказане рішення Затоківської селищної ради та свідоцтво про право особи на земельну ділянку скасовано. Рішенням суду у цій справі було встановлено, що відведення спірної земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва не відповідає наявній містобудівній документації.

Зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням статті 59 ЗК України має розглядатися як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовна вимога зобов`язати повернути земельну ділянку має розглядатися як негаторний позов, який може бути заявлений упродовж всього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Застосування до договору міни наслідків недійсності правочину, передбачених статтею 216 ЦК України, не призводить до поновлення прав держави та не дає підстав для задоволення вимоги про повернення земельної ділянки у власність держави (Постанова ВП Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа 504/2864/13-ц), тому в задоволенні возовної вимоги прокурора про визнання недійсним догворів купівлі продажу вфд 08.10.2020 за №979 та від 11.11.2020 за №488 слід відмовити.

У зв?язку з вищевикладеними порушеннями, суд апеляційній інстанції вважає за необхідне частково задовольнити позов керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави та зобов`язати ОСОБА_1 повернути до земель комунальної власності Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради земельну ділянку площею 0, 0907 га, кадастровий номер :02:005:0074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в решті вимог слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги є частково обгрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2022 року скасувати, ухвалити нове.

Позов керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави -задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути до земель комунальної власності Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради земельну ділянку площею 0, 0907 га, кадастровий номер :02:005:0074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18.07.2024

Головуючий:

Судді: