КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 752/7425/21

номер провадження: 22-ц/824/1349/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шипілова Олександра Вікторовича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року у складі судді Ольшевської І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілецького Олега Леонідовича про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького О.Л. про визнання правочину недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 29 листопада 2018 року приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. було відкрито виконавче провадження з виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року, яким задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» та звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні 53 500,00 доларів США, в рахунок погашення заборгованості за Генеральною угодою №BL 8894 від 17 вересня 2008 року, яка станом на 03 червня 2014 року становить по тілу кредиту у розмірі 163 108,95 доларів США, за відсотками у розмірі 35 865,53 доларів США, по пені у розмірі 3 501,98 доларів США на користь ПАТ «Універсал Банк».

Вказувала, що ПАТ «Універсал Банк» звернулось до приватного виконавця Мілоцького О.Л. із заявою про реалізацію вказаної вище квартири, а останній здійснив заходи щодо проведення трьох електронних торгів, які не відбулися. У зв`язку з тим, що торги не відбулися, за заявою ПАТ «Універсал Банк» про бажання придбати предмет іпотеки шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна за ціною 1 042 233 грн 50 коп. 14 травня 2019 року приватний виконавець Мілоцький О.Л. сформував акт про реалізацію предмета іпотеки. На думку позивача, такі дії відповідачів порушують вимоги п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті», які примусово без згоди власника здійснили відчуження іпотечної квартири, що є підставою для визнання акту недійсним у відповідності до вимог ч.1 ст.215 ЦК України.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила визнати недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки від 14 травня 2019 року, складений приватний виконавцем виконавчого округу міста Києва Мілоцьким О.Л. у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 щодо придбання ПАТ «Універсал Банк» квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за ціною 1 042 233 грн 50 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Шипілов О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції у цивільній справі №752/18476/16-ц, на підставі якого і був виданий спірний виконавчий лист, набрало законної сили лише 15 січня 2019 року, тоді як сам спірний виконавчий лист був виданий 20 вересня 2018 року, тобто до набрання законної сили судового рішення, що порушило вимоги ст.431 ЦПК України.

Вказує, що приватний виконавець допустив реалізацію майна за значно нижчою початковою ціною, ніж передбачено в судовому рішенні. Згідно вищевказаного судового рішення від 16 травня 2018 року було вирішено звернути стягнення на квартиру позивача шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні 53 500 доларів США. Початкова вартість майна за лотом 325857 була занижена на 381 грн 08 коп. (1 489 286,08 - 1 488 905,00) = 381 грн 08 коп., що вплинуло і порушило права позивача, а саме, реалізація іпотечного майна за нижчою ціною, ніж воно було визначено. Таке заниження відбулося, як встановив суд першої інстанції із-за заокруглення приватним виконавцем курсу валют з 27,837123 до 27,83 грн, що є арифметичною помилкою, оскільки при заокругленні виходить 27,84.

Представник приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького О.Л. - адвокат Ярошенко Д.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує щодо її задоволення, посилаючись на те, що питання чи підлягав виконанню виконавчий документ на дату відкриття виконавчого провадження, не може бути предметом розгляду справи про визнання недійсним акту про реалізацію предмету іпотеки, оскільки порядок розгляду даного питання передбачений ст.432 ЦПК України. Також вказує, що скаржником не наведено норми, яка б встановлювала правило, за яким приватний виконавець мав здійснювати округлення курсу Національного банку України (далі - НБУ). Крім того, скаржник не є боржником за кредитним договором, а є майновим поручителем.

Також відзив на апеляційну скаргу подав представник АТ «Універсал Банк» - адвокат Сербіна А.О., в якій заперечує щодо її задоволення, посилаючись на те, що приватним виконавцем проведені дії щодо реалізації предмету іпотеки у відповідності до Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження». Вказує, що скаржник, будучи обізнаною з проведеними діями приватного виконавця та будучи стороною виконавчого провадження, жодним чином не оскаржувала дії приватного виконавця.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, які викладені у відзивах на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у справі №752/18476/16-ц, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року, позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Голосіївського районної в місті Києві державної адміністрації, про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні 53 500,00 доларів США, в рахунок погашення заборгованості за Генеральною угодою №BL8894 від 17 вересня 2008 року, яка станом на 03 червня 2014 року становить по тілу кредиту - 163 108,95 доларів США, за відсотками - 35 865,53 доларів США, по пені - 3 501,98 доларів США, на користь ПАТ «Універсал Банк».

Постановою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року залишено без змін.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Мілоцького О.Л. від 29 листопада 2018 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №752/18476/16-ц, виданого 20 вересня 2018 року Голосіївським районним судом міста Києва, на виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року.

Постановою приватного виконавця про арешт майна боржника від 29 листопада 2018 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , а згідно з постановою від 05 грудня 2018 року приватний виконавець здійснив опис та арешт майна (коштів) боржника.

17 грудня 2018 року приватний виконавцем оформлено заявку НОМЕР_1 на реалізацію арештованого майна щодо боржника ОСОБА_1 , стягувач: ПАТ «Універсал Банк», виконавче провадження №57811488, нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , вартість майна 1 488 905 грн 00 коп.

14 травня 2019 року приватний виконавець склав акт про реалізацію предмета іпотеки, в якому зазначено, зокрема, що відповідно до ст.ст. 51, 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 41 Закону України «Про іпотеку» передано на реалізацію об`єкт житлової нерухомості, квартира, яка складається з 3-х жилих кімнат, загальною площею 72,10 кв.м, житловою площею, 41,80 кв.м, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П. 22 грудня 2006 року, реєстровий номер 11764.

Відповідно до протоколу №403270 про проведені електронні торги від 03 травня 2019 року державного підприємства «Сетам» торги за лотом №341433 не відбулись на підставі відсутності допущених учасників торгів.

14 травня 2019 року іпотекодержателем подана заява про бажання придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про іпотеку». Стартова ціна предмета іпотеки: 1 042 233 грн 50 коп. Ціна продажу предмета іпотеки 1 042 233 грн 50 коп.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановлений законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п`ятою, шостою ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до положень ст.49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку залишення за собою предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про залишення за собою майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих самих умовах других прилюдних торгів, що мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах становить 80 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах. У разі оголошення других прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право придбати предмет іпотеки за початковою ціною других прилюдних торгів. Якщо іпотекодержатель не скористався таким правом, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах становить 70 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах. У разі оголошення третіх прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною третіх прилюдних торгів у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.ч. 3-5 ст.47 Закону України «Про іпотеку» акт про реалізацію предмета іпотеки підписується державним виконавцем, затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, скріплюється печаткою цього органу або підписується приватним виконавцем, скріплюється його печаткою та не пізніше наступного дня надсилається до організатора прилюдних торгів, який проводив прилюдні торги.

Державний виконавець, приватний виконавець не може відмовити у видачі акта про реалізацію предмета іпотеки, якщо така реалізація здійснювалася відповідно до вимог цього Закону. У разі відмови видати акт про реалізацію предмета іпотеки державний виконавець, приватний виконавець повинен протягом п`яти робочих днів з дня закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, повідомити про це організатора прилюдних торгів, іпотекодержателя, іпотекодавця та покупця. Повідомлення, що містить підстави для відмови у видачі акта про реалізацію предмета іпотеки, підписується державним виконавцем і начальником відповідного органу державної виконавчої служби та скріплюється печаткою цього органу або підписується приватним виконавцем та скріплюється його печаткою. Відмова державного виконавця, приватного виконавця видати акт про реалізацію предмета іпотеки може бути оскаржена відповідно до законодавства.

На підставі акта про реалізацію предмета іпотеки нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) вказала, що реалізація майна, зокрема майнових прав, на прилюдних торгах полягає у продажу цього майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на нього до покупця - переможця прилюдних торгів. Тому, враховуючи передбачені законодавством щодо прилюдних торгів особливості, проведення таких торгів є правочином. Такий висновок узгоджується з приписами статей 650, 655 і частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу купівлю-продаж на публічних торгах і визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1655цс16), якщо стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, передбачена ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акту про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в редакції на день складення спірного Акту, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнути (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого/житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомо житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті і цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Як зазначалось вище, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у справі №752/18476/16-ц, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року, позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Голосіївського районної в місті Києві державної адміністрації, про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні 53 500,00 доларів США, в рахунок погашення заборгованості за Генеральною угодою №BL8894 від 17 вересня 2008 року, яка станом на 03 червня 2014 року становить по тілу кредиту - 163 108,95 доларів США, за відсотками - 35 865,53 доларів США, по пені - 3 501,98 доларів США, на користь ПАТ «Універсал Банк».

У вказаному рішенні суду від 16 травня 2018 року у справі №752/18476/16-ц зазначено, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджуються на дані правовідносини і не зупиняють виконання рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником іншого нерухомого майна на підставі договору дарування від 09 лютого 2001 року, що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, з акту приватного виконавця Мілоцького О.Л., складеного 05 грудня 2018 року в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , не перебуває, зі слів дочки, мати ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає.

Отже, правильно встановивши наведені вище обставини, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що передача приватним виконавцем майна стягувачу вчинена з додержанням вимог Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно, правильно відмови у задоволенні позову про визнання правочину недійсним за його недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що передача приватним виконавцем майна стягувачу відбулася за значно нижчою початковою ціною, ніж передбачено судовим рішенням, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, з огляду на таке.

Так, у заявці НОМЕР_1 на реалізацію арештованого майна від 17 грудня 2018 року приватний виконавець визначив вартість квартири АДРЕСА_1 у розмірі 1 488 905 грн 00 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що вказана початкова вартість була визначена, виходячи з інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України, щодо курсу гривні до долара, а саме 27,83 (53 500,00 доларів США х 27,83 = 1 488 905,00)

З роздруківки офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на дату 17 грудня 2018 року слідує, що курс гривні щодо американського долара складав суму 2783,7123.

Судом першої інстанції встановлено, що обрахування вартості майна приватним виконавцем було здійснено із заокругленням до 27,83 за один долар.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачкою не доведено яким чином вказана обставина порушує її право, як майнового поручителя за простроченим кредитом.

Таким чином, доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, з якими погоджується колегія суддів, оскільки позивачкою не надано доказів порушення приватним виконавцем порядку реалізації іпотечного майна, а саме, належної їй квартири, а також доказів того, що ці порушення вплинули на результати торгів і внаслідок цього були порушені її права та законні інтереси, як майнового поручителя у виконавчому провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції у справі №752/18476/16-ц, на підставі якого був виданий виконавчий лист, набрало законної сили лише 15 січня 2019 року, тоді як виконавчий лист був виданий 20 вересня 2018 року, тобто до набрання законної сили судового рішення, відхиляються колегією суддів як такі, що не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, оскільки питання чи підлягав виконанню виконавчий документ на дату відкриття виконавчого провадження, не може бути предметом розгляду справи про визнання недійсним акту про реалізацію предмету іпотеки, оскільки порядок розгляду даного питання передбачений ст.432 ЦПК України.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи усі обставини вказаної справи, вважає оскаржуване рішення суду законним та справедливим, таким, що відповідає верховенству права, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наявність обставин, за яких відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шипілова Олександра Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 червня 2024 року.

Головуючий

Судді: