РІШЕННЯ

іменем України

02 липня 2024 рокуСправа №451/646/24
Провадження № 2/451/271/24

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Мурин Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Радехові в залі суду цивільну справу №451/646/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичних фактів та визнання права власності в порядку спадкування,

у с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції учасників процесу

16 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , про встановлення юридичних фактів та визнання права власності в порядку спадкування.

Позов обґрунтуваний тим, що нещодавно позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, однак, їй було відмовлено у вчинені нотаріальних дій та повідомлено, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1 , виданий на підставі рішення XII сесії III демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року та зареєстрований 17 липня 2000 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 10280, тобто після смерті спадкодавця. Оскільки, позивач вступила в оперативне управління спадковим майном спадкодавця, проте із-за відсутності належних правовстановлюючих документів, спадкових прав у встановленому законом порядку не оформила.

З цих підстав, позивач просила суд ухвалити рішення, яким:

установити факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

установити факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

установити факт, що ОСОБА_1 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки загальною площею 2,3394 га, що складаються з двох земельних ділянок площами 1,6345 га та 0,7049 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району (після адміністративної реформи - Червоноградського району) Львівської області, які належали ОСОБА_4 , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 034699, виданого 17 липня 2000 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 3 - 7).

Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі

Суд своєю ухвалою від 17 травня 2024 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання (а. с. 1 - 2).

Представник позивача ОСОБА_6 у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує щоб ОСОБА_1 успадкувала майно після смерті ОСОБА_4 (а. с. 69).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався відповідач.

За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалює рішення у підготовчому засіданні.

Установлені судом фактичні обставини справи

20 січня 2000 року у смт. Лопатин Радехівського району (після адміністративної реформи - Червоноградського району) Львівської області померла тітка позивача ОСОБА_4 (копія Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 від 20 січня 2000 року, а. с. 18).

ОСОБА_4 за життя була особою одинокою та являлася рідною сестрою ОСОБА_7 (мами позивача), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 від 20 січня 2000 року, а. с. 18).

Після смерті ОСОБА_4 залишилася спадкова маса, а оскільки заповіт спадкодавцем не складався, відтак мало місце спадкування майна померлої за законом.

У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,3394 га, що розташовані на території Лопатинської селищної ради Червоноградського району та зазначені в Державному акті на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1 , що виданий 17 липня 2000 року (а. с. 24, 24 зворот), тобто після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки Лопатинської селищної ради № 308 від 15.02.2019 (а. с. 22), на момент своєї смерті ОСОБА_4 проживала без реєстрації в своєї племінниці ОСОБА_1 , на АДРЕСА_1 , в своєї племінниці ОСОБА_1 - позивача у справі.

Позивач шляхом прийняття на відповідальне зберігання належних померлій ОСОБА_4 оригіналів правовстановлюючих документів, проживання із померлою та здійсненням опіки над спадковим майном, фактично прийняла спадкову масу, належну її тітці. Факт прийняття на зберігання правовстановлюючих документів та опікування земельними ділянками підтверджується довідкою Лопатинської селищної ради № 309 від 15.02.2019 (а. с. 23).

Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, однак, їй було відмовлено у вчинені нотаріальних дій та повідомлено, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1 , виданий на підставі рішення XII сесії III демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року та зареєстрований 17 липня 2000 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 10280, тобто після смерті ОСОБА_4 .

Претендентами на спадкову масу після смерті ОСОБА_4 з числа спадкоємців за законом, окрім позивачки, є її племінник і брат позивача - ОСОБА_2 , який вказаний в якості відповідача.

Батько позивача ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що містяться відомості у Свідоцтві про смерть, серії НОМЕР_3 (а. с. 36).

Із обставин наведених вище, а також відомостей викладених у Витязі зі спадкового реєстру № 70358145 (а. с. 38) та у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій №356/02-31 (а. с. 37, 37 зворот) видно, що позивач набула статусу спадкоємця майна ОСОБА_4 у встановленому законом порядку.

У зв`язку із розбіжностями написання по батькові ОСОБА_4 , для отримання свідоцтва про право на спадщину, виникла необхідність встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що ОСОБА_3 був батьком ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно, у свідоцтві про смерть, серії НОМЕР_4 від 24 вересня 1968 року (а. с. 35), витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 4 (а. с. 19, 19 зворот), ім`я батька зазначено « ОСОБА_10 », проте у Свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 від 20 січня 2000 року (а. с. 18), Державному акті на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1 (а. с. 24, 24 зворот) та інших документах ОСОБА_4 по батькові значиться як « ОСОБА_11 ».

Окрім цього, відповідно до Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_5 від 02 серпня 2001 року (а. с. 32), Свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_6 від 17 січня 1990 року (а. с. 34) та Свідоцтва про народження № НОМЕР_7 (а. с. 33) ОСОБА_7 , яка є рідною сестрою ОСОБА_4 по батькові значиться « ОСОБА_12 ».

Правильність написання імені « ОСОБА_10 », батька ОСОБА_4 , підтверджується також відомостями викладеними в архівній довідці Центрального державного історичного архіву України м. Львів №Г-245 від 04.01.2023 (а. с. 20).

Окрім цього, у вищезгаданому свідоцтві про народження №757 ОСОБА_5 вказаний батько - « ОСОБА_3 » без зазначення по батькові.

Факт родинних відносин та факт прийняття спадщини ствердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , не довіряти показам яких у суду немає підстав.

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до ст. 12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Зміст спірних правовідносин

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Позиція суду

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів

До правовідносин, які стосуються встановлення фактів, що мають юридичне значення, і які виникли між сторонами, суд застосовує норми Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України).

Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Суд зважає на роз`яснення, викладені у пунктах 1, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995.

Позивач ОСОБА_1 довела належними та допустимими доказами факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже, вимоги позивача про встановлення таких юридичних фактів необхідно задовольнити.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР).

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року.

На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17.

Як видно з довідки №308, виданої Лопатинською селищною радою 15 лютого 2019 року, на момент смерті ОСОБА_4 , проживала без реєстрації у будинку АДРЕСА_1 , з племінницею ОСОБА_1 (а. с. 22).

Факт, що факт, що ОСОБА_1 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , не довіряти показам яких у суду немає підстав (а.с.79-80).

Таким чином, ОСОБА_1 , відповідно до вказаної вище норми ст. 549 ЦК УРСР вважається такою, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця, вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майном.

Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки в нотаріальній конторі не може, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони позивача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 19, 81, 82, 89, 141, 211, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України; на підставі ст. 16, 328, 1218, 1225, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України; ст. 524, 525, 526, 549, 554 ЦК УРСР, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Установити факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Установити факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Установити факт, що ОСОБА_1 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , право власності на земельні ділянки загальною площею 2,3394 га, що складаються з двох земельних ділянок площами 1,6345 га та 0,7049 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району (після адміністративної реформи - Червоноградського району) Львівської області, які належали ОСОБА_4 , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 034699, виданого 17 липня 2000 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони та інші учасники процесу

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Мулявка Олег Васильович, місцезнаходження: вулиця Л. Українки, 3, місто Радехів, Червоноградський район, Львівська область, 80200.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: село Руденко, Червоноградський район, Львівська область, 80242.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 5 липня 2024 року.