Справа № 703/6332/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Дегтярь Л.В.

за участі:

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

третя особа ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення аліментів на час навчання,-

встановив:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом в якому просить суд стягнути з ОСОБА_6 аліменти на період навчання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно починаючи з дня подачі позову і до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення нею повноліття.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач по справі є батьком їх спільної доньки ОСОБА_4 , яка навчається на контрактній, денній формі навчання 3-го курсу Черкаського художньо-технічному коледжі І-І рівня акредитації, а тому нею несуться витрати на утримання доньки, а саме оплачується навчання в коледжі, сплачуються витрати на харчування, купівлю одягу, проїзди в міських громадських транспортних засобах, купівлю канцелярських виробів необхідних для навчання, побутової техніки та інші необхідні речі для навчання. Вказує на те, що відповідач відмовляється добровільно сплачувати аліменти, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 28 грудня 2023 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою судді від 01 лютого 2024 року провадження у справі зупинено до закінчення відповідачем ОСОБА_6 проходження військової служби в Збройних Силах України.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 27 березня 2024 року скасовано ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 лютого 2024 року, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді від 04 квітня 2024 року прийнято матеріали справи до провадження для подальшого розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

28 травня 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив в якому він позов визнав частково відповідач вважає, що розмір аліментів, який підлягає стягненню повинен становити 1/12 всіх видів його заробітку (доходу). Обґрунтовуючи розмір аліментів відповідач вказує, що він є військовослужбовцем має стабільний дохід, розмір якого становить 248605,93 (з урахуванням податків та всіх необхідних платежів), що в середньому складає 41434, 32 грн. на місяць. Таким чином частка в розмірі 1/4 становитиме 10358,58 грн. Тобто за 2 місці сплати аліментів за рахунок відповідача повністю покривається навчання за рік. А тому вважає, що позивачка намагається повністю покласти обов`язок щодо утримання дочки на нього, що є несправедливим. Зазначає, що позивач надає лише договір про надання освітніх послуг № 67 від 01 вересня 2021 року та додаткові угоди до нього. За умовами цього договору вартість навчання дочки на рік складає близько 20000 грн. Разом з тим, з наданого договору не вбачається за рахунок яких коштів навчається спільна дочка. Вказує, що стороною позивача не надано доказів сплати за навчання ОСОБА_4 . Зазначає, що на момент вступу їх спільної з позивачем доньки з нього стягувалися аліменти на утримання дитини в розмірі 13-16 тисяч щомісячно. Окрім того, при винесенні рішення суду просить врахувати, що в період проходження військової служби його стан здоров`я погіршився. Крім того ним несуться витрати, пов`язані з проходженням військової служби і кошти в першу чергу необхідні для забезпечення власної життєдіяльності. Окрім того, просить врахувати, що фактично на утриманні відповідача перебуває матір, яка хворіє інсулінозалежним цукровим діабетом з множинними ускладненнями, а тому як син, відповідач змушений її утримувати (інші особи, які б могли це робити, у неї відсутні). Вказує, що не відмовляється від доньки і бажає, щоб певна частина коштів була передана ним саме їй, оскільки вона єдина дитина.

05 червня 2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якому представник зазначає, що донька сторін по справі ОСОБА_7 , навчається на денній формі навчання в Черкаському художньо-технічному коледжі І-І рівня акредитації, тобто є студенткою, постійної роботи (та навіть тимчасової роботи) та заробітку не має. На підтвердження того, що у ОСОБА_4 відсутній дохід надала довідку про доходи, яка фактично підтверджує, що самостійно за власні кошти остання не могла та не може оплачувати своє навчання, як і не може самостійно нести додаткові витрати пов`язанні з навчанням в тому числі, але не виключно купувати канцтовари, посібники, побутову техніку (ноутбук, принтер, які вкрай не обхідні для навчання) оплачувати проїзд, проживання в м.Черкаси, харчування, купувати одяг, тощо. Зазначає, що на сьогоднішній день ОСОБА_5 фактично одноосібно несуться витрати на утримання доньки на час навчання, більш того позивачкою окрім встановленого обов`язку нести витрати на навчання, позивачка повністю самостійно несе витрати і на лікування дочки, так як остання потребує курсу лікування, а тому твердження відповідача щодо особистого збагачення позивачки за рахунок аліментів на думку позивача та його представника не знаходять свого підтвердження. відповідачем не надано жодного доказу того, що його стан здоров`я погіршився, що могло б давати підстави вважати, що ним витрачаються кошти безпосередньо на лікування. Окрім того, вказує, що відповідачем не надано доказів того, що ним несуться витрати пов`язані з проходженням військової служби, адже загально відомий факт, відповідно до норм чинного законодавства, військове забезпечення військовослужбовця покладається на державу. Відповідачем не надано доказів того, що безпосередньо він утримує матір, адже в сім`ї відповідача є ще сестра, яка безпосередньо приймає участь у допомозі матері. З наданих до суду чеків не можна ідентифікувати, що безпосередньо відповідач розраховувався за ліки. Окрім того в відповіді на відзив представник ОСОБА_2 вказує, що в наданій відповідачем виписці від 19.12.2023 року містяться рекомендації лікаря. В даних рекомендаціях зазначено, що ОСОБА_8 потребує нагляду сімейного лікаря, ендокринолога та призначений курс лікування «таб. Берлітон по 1 т. 1 р/д, місяць, повторний курс лікування ч-з 0,5 року». Тобто, з виписки вбачається, що мати відповідача потребує періодичного лікування. Представник позивача просила суд при визначені розміру аліментів врахувати, що відповідач, на даний час є військовослужбовцем, має стабільний дохід, розмір заробітку за 6 місяців становить 248 605, 93 (з урахуванням податків та всіх необхідних платежів) грн., що в середньому складає 41434, 32 грн. на місяць. У відповідача немає інших дітей, що перебувають у нього на утриманні, відсутня непрацездатна дружина. На думку позивача відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про утримання ним матері. Просили позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_5 та її представник, адвокат Геріх Н.А. позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві та у запереченнях на відзив.

Представник відповідача, адвокат Райнов Г.С. в судовому засіданні позов визнав частково. Просив суд стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/12 частини з підстав наведених в відзиві на позовну заяву.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Третя особа ОСОБА_4 , в судовому засіданні просила суд позовні вимоги позивача задовольнити повністю. Пояснила, що на даний час всі витрати пов`язані з її навчанням несе її мати ОСОБА_5 , а тому просила суд стягнути аліменти і з батька на її навчання.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати.

Відповідно до частини першої статті 198 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у статті 183 цього Кодексу.

Частиною першою та другою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20 грудня 2005 року вбачається, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні було встановлено, що донька сторін по справі ОСОБА_4 навчається на 3-му курсі Черкаського художньо-технічному коледжі І-І рівня акредитації. Форма навчання денна, контрактна. Вказаний факт підтверджується довідкою Черкаського художньо технічного коледжу № 1056 від 31 жовтня 2023 року.

За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Суд приймає до уваги всі подані сторонами докази, на підставі яких встановлені дані обставини справи, та вважає їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Позивачка ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_2 , в судовому засіданні як на підставу для подання позову зазначають те, що ОСОБА_5 з відповідачем ОСОБА_6 мають доньку ОСОБА_4 , яка навчається у закладі освіти коледжі І-І рівня акредитації на факультеті графічний дизайн та безпосередньо позивачка самостійно несе витрати на її утримання. Зокрема позивачка зазначила, що вона сплачує витрати на навчання, харчування, за житло та інші необхідні на навчання речі. Вказує, що відповідач сплачував аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття за рішенням суду, однак після досягнення нею 18 років допомогу надавати перестав.

Представник відповідач ОСОБА_3 як на підставу для заперечень вказав, що відповідач на даний час проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 та має досить високу заробітну плату. Вважає, що позивачка достовірно знаючи про розмір заробітної плати відповідача має намір власного збагачення за рахунок аліментів на навчання дитини. Окрім того зазначив, що на його думку позивачка не підтвердила факту сплати коштів за навчання доньки. Та з урахуванням того що позивачка повинна також нести витрати на утримання доньки просив суд стягувати аліменти в розмірі 1/12 частини заробітку відповідача.

Враховуючи ту обставину, що донька сторін по справі ОСОБА_4 навчається на денній формі навчання, факт потреби останній у матеріальній допомозі є безумовним. Так, необхідність отримання належної освіти позбавляє доньку сторін по справі можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, указана особа, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування.

Суд враховує при визначенні частки аліментів і надані представником відповідача пояснення щодо недоведеності позивачкою необхідності стягнення з відповідача аліментів саме у розмірі 1/4 часини його заробітку (доходу) щомісячно.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За правилами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач як на не можливість сплати аліментів у вказаному позивачкою розмірі зазначив те, що в період проходження військової служби його стан здоров`я значно погіршився. Крім того він несе супутні витрати пов`язанні з проходженням військової служби і кошти йому необхідні в першу чергу для забезпечення власної життєдіяльності. Також просив врахувати під час винесення рішення те, що на його утриманні перебуває матір, яка хворіє інсулінозалежним цукровим діабетом з множинними ускладненнями.

Суд зазначає, що відповідачем не надано до матеріалів справи жодного належного доказу на підтвердження наявності хвороб, які потребують значних затрат на лікуванні та придбання медичних препаратів.

Особа потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, така норма закріплена в ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України.

На підтвердження вказаних фактів відповідач надав до суду копію свідоцтва про смерть ОСОБА_9 , копію свідоцтва про одруження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , копію паспорту ОСОБА_8 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_6 , виписки із медичної карти амбулаторного хворого та чеки.

Із наданих відповідачем документів не можливо встановити факт перебування його матері на утриманні та понесення ним витрат.

З наданих до суду чеків вбачається придбання медичних виробів в аптеках. Однак із зазначених чеків не можливо встановити особу, яка придбала медичні вироби та що саме вони були придбані для матері відповідача.

В наказі Міноборони №232 від 29 квітня 2016 року зазначено, що військовослужбовці забезпечуються формою, взуттям та спорядженням.

Відповідно посилання відповідача на те, що він несе значні витрати на своє утримання як військовослужбовця не підтверджуються належними та допустимими доказами та не заслуговують на увагу суду.

Відповідачем на підтвердження перебування на його утриманні матері а ні довідки про розмір її пенсії, а ні довідки про їх спільне проживання, ані укладеного договору довічного утримання між ним та матір`ю, а ні рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання матері, а ні рішення суду про встановлення факту утримання відповідачем матері до суду не надано. Як і не надано до суду доказів понесення значних витрат на проходження військової служби.

Відповідно суд приходить до висновку, що відповідачем до суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того факту, що його мати потребує матеріальної допомоги та що таку допомогу їй надає лише він та що мати перебуває саме на його утриманні. Таким чином заперечення відповідача не підтверджується матеріалами справи та не приймаються судом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою ВРУ №789-Х1І від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У даній справі встановлено, що спільна неповнолітня дитина сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття.

При цьому, відповідач вказує про необхідність визначення розміру аліментів, які мають стягуватися з нього на утримання дитини, в розмірі 1 / 12 частини його доходів, оскільки має високий рівень заробітної плати, отже якщо стягнути аліменти в розмірі 1 / 4 частини його доходів, про що просить позивачка, його витрати на утримання дитини перевищать витрати позивача у справі.

Однак з правильністю таких тверджень відповідача та його представника погодитися не можна, оскільки положеннями ст.182 СК України, яка регламентує перелік обставин, які враховуються при визначення розміру аліментів, не передбачено зв`язку між високим рівнем заробітної плати особи, з якої стягуються аліменти, та величиною аліментних платежів. Також вказана норма матеріального права не передбачає обмежень щодо визначення розміру аліментів в залежності від величини заробітку особи, яка фактично утримує дитину, з тим, щоб витрати платника аліментів не перевищували частини витрат особи, яка звернулася за їх стягненням.

Натомість ч.5 ст.183 СК України передбачено, що розмір аліментів не може перевищувати 10-кратного розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Отже саме вказана норм сімейного законодавства обмежує максимальну величину аліментів, а не розмір доходів платника аліментів, якщо вони високі.

З довідки про доходи від 24 травня 2024 року вбачається, що відповідач ОСОБА_6 проходить військову службу в вч НОМЕР_2 та отримує заробітну плату яка складає в середньому 20811 грн. та додаткову винагороду, суми якої змінюються щомісячно.

Додаткова винагорода є тимчасовою виплатою на період дії воєнного стану за місцем проходження служби. Додаткова винагорода не входить до складу місячного грошового забезпечення та до складу грошового забезпечення, з якого визначається розмір одноразових додаткових видів грошового забезпечення (Інструкція про особливості виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Управління державної охорони України під час дії воєнного стану).

Відповідно додаткова винагорода не є заробітною платою та може бути не виплачена відповідачу або ж виплачена у не значному розмірі, тому посилання відповідача на те що він отримує заробітну плату понад 40 тисяч гривень не можуть слугувати підставою для задоволення позову у розмірі, що він зазначає.

Крім того, слід врахувати, що цільовим призначенням аліментних платежів є матеріальне забезпечення дитини, отже достатній розмір аліментів відповідатиме найкращим інтересам дитини, адже всі кошти будуть спрямовані на її забезпечення та розвиток.

У зв`язку із вище викладеним, виходячи з розумності та достатності визначення розміру стягуваних аліментів, з врахуванням обставин справи та того, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, але не працює, потребує коштів на проведення оплати за навчання, придбання необхідних предметів першого вжитку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_6 аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на період навчання, починаючи з дня подання заяви і до закінчення навчання, однак не довше, ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги частково та присуджує до стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 26 грудня 2023 року до закінчення дочкою ОСОБА_4 навчання, але не більш як до 23 років.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З врахуванням наведеного вище, суд вважає позовні вимоги позивачки частково доведеними, відтак такими, що підлягають до часткового задоволення.

Розмір аліментів у розмірі по 1/6 частини від всіх видів доходів відповідача, є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати дитині та який не призведе до порушення його прав та інтересів.

Суд, при винесенні рішення, також керується практикою Європейського суду з прав людини, який в пункті 54 свого Рішення від 7 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" зазначав, "що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків".

Ч. 1 ст. 191 СК України вказує на те, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З штампу суду вбачається, що ОСОБА_5 звернулась до суду із вказаним позовом 26 грудня 2023 року, відповідно саме з цієї дати слід проводити стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

На підставі п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_6 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 77- 81, 82, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення аліментів на час навчання, задовільнити частково.

Стягувати з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на навчання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26 грудня 2023 року і до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку, за умов продовження навчання.

Право на аліменти припиняється у разі припинення навчання.

Рішення в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: В. О. Прилуцький