РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/7748/23

провадження у справі № 2/0285/752/24

09 липня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря судового засідання Валінкевич І.І.,

учасники у справі:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 ,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Новофарм-Біосинтез», представник Сіра Аліна Василівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за первісною позовною заявою ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Новофарм-Біосинтез» про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Новофарм-Біосинтез» до ОСОБА_1 про визнання договору, додатків до нього та додаткової угоди недійсними,-

встановив:

19.12.2023 року представник позивача подав до суду позовну заяву, в якій просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Новофарм-Біосинтез" (надалі ТОВ фірма "Новофарм-Біосинтез") на користь ОСОБА_1 кошти, отримані за договором позики № 04-21 від 02.12.2021 року, у розмірі 2 867 056 грн 44 коп., яка складається із: 2 100 000 грн 00 коп. - суми позики та 767 056 грн 44 коп. - суми відсотків річних.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики. ОСОБА_1 є засновником господарського товариства відповідача. Позика надавалась як поворотна фінансова допомога строком на 12 календарних місяців. Додатковою угодою строк позики продовжено до 24 календарних місяців та додатками до договору встановлено розмір компенсації за користування коштами: 12 відсотків річних, що у подальшому збільшено до 24 відсотків річних. Перерахування позивачем коштів на рахунок відповідача здійснено згідно платіжних інструкцій. Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання за договорами позики, представник позивача подав до суду даний позов.

22.12.2023 року у справі постановлена ухвала, згідно якої відмовлено у відкритті провадження у справі.

15.02.2024 року постановою Житомирського апеляційного суду ухвалу від 22.12.2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

23.02.2024 року справа повернута до суду першої інстанції.

27.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання, встановлено сторонам строки вчинення процесуальних дій.

08.03.2024 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву.

11.03.2024 року представник відповідача подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила визнати договорів позики недійсними.

Позовні вимоги обгрунтувала тим, що спірний договір укладено з порушенням Статуту ТОВ фірма «Новофарм- Біосинтез», зокрема: без надання згоди Загальними зборами учасників Товариства.

Крім того, 11.03.2024 року представник відповідача подала до суду клопотання про витребування у позивача оригіналів договору №04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року, додатку № 1 до договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року, додатку № 2 від 02.11.2022 року до договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року та додаткової угоди № 1 від 02.11.2022 року до договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року, укладені між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Новофарм-Біосинтез".

13.03.2024 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву.

24.04.2024 року вимоги за зустрічним позовом ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» до ОСОБА_1 про визнання недійсними Договір № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року, Додатку 1 до Договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року, Додатку 2 від 02.11.2022 року до Договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року та Додаткової угоди № 1 від 02.11.2022 року до Договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року, об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» про стягнення заборгованості за договором позики. Встановлено сторонам строки вчинення процесуальних дій. Витребувано у позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та/або його представника ОСОБА_2 оригінали доказів, зокрема: Договір № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року, Додаток 1 до Договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року, Додаток 2 від 02.11.2022 року до Договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року та Додаткову угоду № 1 від 02.11.2022 року до Договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року. Встановлено строк для надання витребуваних оригіналів доказів до 15.05.2024 року. Відкладено підготовче судове засідання.

08.05.2024 року представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву.

10.05.2024 року представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом подав до суду оригінали Договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року та Додаткової угоди № 1 від 02.11.2022 року до Договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року.

10.05.2024 року представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом подала до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву.

14.05.2024 року закінчено підготовче судове засідання, справа призначена до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом первісні позовні вимоги підтримав, які просив задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом первісні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обгрунтовуються, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» з часткою 30% у статутному капіталі.

02.12.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» укладено Договір № 04-21 на позику від засновника (а.с.143 т.2).

Згідно п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, визначених цим договором, Сторона 1 (Позивач) передає у власність Сторони 2 (Відповідача) грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1. цього договору, а Сторона 2 зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк.

Відповідно до п. 2.1. Договору розмір позики становить 2 100 000,00 грн. Згідно п. 4.1. Договору строк позики 12 календарних місяців, які відраховуються від дати отриманого платежу. Строк може бути змінений за домовленістю сторін, що оформлюється окремою додатковою угодою.

Відповідно до п. 5.2. Договору позика повертається в безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок Сторони 1.

Згідно Додатку № 1 до Договору № 04-21 позики від засновника від 02.12.2021 року сторони домовились, що позика від засновника буде з компенсацією 12 відсотків річних . Сплата компенсації відбувається помісячно шляхом уточнення взаєморозрахунків між сторонами договору (а.с.11 т.1).

Відповідно до Додатку № 2 від 02.11.2022 року до Договору № 04-21 позики від засновника від 02.12.2021 року сторони домовились, що позика від засновника буде з компенсацією 24 відсотків річних з 02.12.2022 року. Сплата компенсації відбувається щомісячно шляхом уточнення взаєморозрахунків між сторонами договору (а.с.10 т.1).

Із Додаткової угоди № 1 до Договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року, укладеної 02.11.2022 року вбачається, що сторони за взаємною згодою вирішили продовжити строк дії позики до 24 місяців та строк дії Договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року до 31.12.2023 року (а.с.144 т.2).

Згідно розрахунку позивача, який знаходиться у змісті позовної заяви сума заборгованості за Договором № 04-21 позики від засновника від 02.12.2021 року становить 2 867 056 грн 44 коп., яка складається із: 2 100 000 грн 00 коп. - суми позики та 767 056 грн 44 коп. - суми відсотків річних.

Перерахування коштів позивачем на банківський рахунок відповідача підтверджується платіжними інструкціями: від 11.12.2021 на суму 810 000 грн 00 коп. (а.с.15 т.1) та від 13.12.2021 на суму 300 000 грн 00 коп. (а.с.14 т.1).

Відповідачем визнається факт отримання вищезазначених коштів.

Предметом спору в даній справі є дійсність договору позики та обов`язок відповідача повернути позивачу отримані за договорами кошти, проценти та пеню.

Під час надання правової оцінки даним правовідносинам, суд керується наступним.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні і позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, зазначених родовими ознаками.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Сторона відповідача за первісним позовом визнає отримання коштів на суму 810 000 грн 00 коп. та 300 000 грн 00 коп. від позивача на виконання вищевказаного договору позики, разом з тим, заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обмеження щодо розрахунків за грошовими зобов`язаннями на користь громадян держави-агресора РФ, які встановлено Постановою Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації".

Дане посилання відповідача є необгрунтованим, оскільки суду не надано доказів на підтвердження належності позивача ОСОБА_1 до громадянства рф. Листування ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» з банківськими установами та ухвали слідчого судді у кримінальних провадженнях не є належним доказом для перевірки громадянства особи.

Згідно копії паспорта, виданого 13.05.1998 Корольовським РВ УМВС України в Житомирській області, ОСОБА_1 є громадянином України (а.с.15-20 т.2).

Також сторона відповідача за первісним позовом заперечує проти отримання коштів на суму 990 000 грн 00 коп. від позивача на виконання вищевказаного договору позики вказуючи на те, що призначенням платежу за платіжною інструкцією від 04.12.2021 року на суму 990 000 грн 00 коп. є Договір № 02-21 від 27.09.2021 року на позику від засновника, при цьому, предметом даного первісного позову є Договір № 04-21 позики від засновника від 02.12.2021 року.

Вирішуючи вимоги ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» за зустрічним позовом про визнання договорів позики недійсними, суд дійшов висновку про їх задоволення, з наступних підстав.

Визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених у частині другій статті 16 ЦК України. Разом з цим, застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення, породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована.

Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається у випадках: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.07.2021 у справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (висновок постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21.12.2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)).

У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце лише у випадку, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (висновок Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.06.2021 у справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (постанова Верховного Суду від 18.05.2022 по справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (постанова Верховного Суду від 22.06.2020 по справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)).

Як встановлено судом на підставі статутних документів відповідача (а.с.150-151 т.1) та визнано сторонами у судовому засіданні, ОСОБА_1 є власником частки 30% у статутному капіталі ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез».

Спірні договори, укладені між фізичною особою ОСОБА_1 та юридичною особою ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» в особі директора Перерви В.І.

Згідно Статуту ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез», затвердженого загальними зборами учасників товариства від 09.08.2019 року (а.с.157-176 т.1) визначено, що органами управління товариства є Загальні збори учасників та Виконавчий орган Товариства (п. 4.1 Статуту).

Виконавчим органом Товариства є Директор (п. 4.3. Статуту)

Статутом ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» встановлено обмеження повноважень виконавчого органу щодо вчинення значних правочинів та правочинів із заінтересованістю (п. 5 Статуту).

Прийняття рішень про надання згоди на вчинення Виконавчим органом Товариства значних правочинів та правочинів із заінтересованістю належить до повноважень Загальних зборів учасників товариства.

Суд визнає обгрунтованими посилання відповідача на те, що спірні договори за колом учасників підпадають під ознаки правочину із заінтересованістю, оскільки ОСОБА_1 є власником частки 30% статутного капіталу товариства, що перевищує межу в 20%, яка є критерієм такого визначення, передбаченим п. 5.2.1.2. Статуту.

Згідно ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Суду не надано доказів дотримання вимог Статуту ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» щодо надання згоди Загальними зборами учасників Товариства на укладання договорів позики, на які посилається позивач ОСОБА_1 як на підставу своїх позовних вимог.

Порядок схвалення значного правочину та правочину із заінтересованістю після їх укладання визначено п. 5.4 Статуту. Суду не надано доказів наступного схвалення укладених договорів уповноваженим органом управління Товариства.

Посилання представника позивача на факт включення заборгованості за спірними позиками до річної звітності Товариства, затвердженої Загальними зборами учасників Товариства, як доказ формального схвалення правочинів, суд визнає безпідставним, оскільки складання та затвердження звітності не є статутною формою рішення органу управління про схвалення правочинів. Крім того, форма звітності в частині розміру кредиторської заборгованості не містить інформації про суб`єктів зобов`язання, а твердження сторони позивача про співмірність сум, відображених у звітності, з розміром зобов`язань за договорами, є припущенням, що не може бути засобом доказування у цивільному судочинстві.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог зустрічного позову про визнання недійсними договір №04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року, додаток № 1 до договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року, додаток № 2 від 02.11.2022 року до договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року та додаткову угоду № 1 від 02.11.2022 року до договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року, укладені між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Новофарм-Біосинтез", відтак останні підлягають повному задоволенню.

Правові наслідки недійсності правочину визначено ст. 216 ЦК України, а саме: недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Загальним майновим наслідком недійсності правочину є реституція (лат. restitutio - «відновлення») - повернення становища сторін недійсного правочину у початковий стан.

Оскільки судом встановлено факт виконання спірних договорів позивачем ОСОБА_1 , він має право на повернення коштів, отриманих від нього відповідачем.

Недійсність договорів виключає застосування їх окремих положень, зокрема щодо нарахування відсотків та пені.

Таким чином, первісні позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню лише в частині повернення суми позики за Договором №04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року, укладеного між сторонами, які підтверджується платіжними інструкціями, а саме: від 11.12.2021 на суму 810 000 грн 00 коп. та від 13.12.2021 на суму 300 000 грн 00 коп.

У свою ж чергу, не підлягають задоволенню первісні позовні вимоги у частині повернення суми позики за Договором №04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року на суму 990 000 грн 00 коп. з огляду на наступне.

Так, позивачем до позовної заяви долучено платіжна інструкція від 04.12.2021 року на суму 990 000 грн 00 коп. (а.с.16 т.1).

Досліджуючи дану платіжну інструкцію встановлено, що її призначенням є Договір № 02-21 від 27.09.2021 року на позику від засновника, при цьому, предметом даного первісного позову є Договір № 04-21 позики від засновника від 02.12.2021 року, тому суд не знаходить доведеним той факт, що мало місце перерахування коштів позивачем на банківський рахунок відповідача за вище спірним договором на суму 990 000 грн 00 коп.

Щодо розподілу судового збору, суд виходить з наступного.

Із ч. 1 ст.141 ЦПК України слідує, що судовий збір покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції від 12.12.2023 року представником позивача за первісним позовом у справі сплачено 13 420 грн 00 коп. судового збору (а.с.8 т.1).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення первісних позовних вимог з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню 5 195 грн 64 коп. судового збору.

Згідно квитанції від 08.03.2024 року позивачем за зустрічним позовом сплачено 3 028 грн 00 коп. судового збору (а.с.219 т.2).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням повного задоволення зустрічних позовних вимог з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягає стягненню 3 028 грн 00 коп. судового збору.

Разом з тим, із ч. 10 ст. 141 ЦПК України слідує, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладання судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому разі сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відтак, у силу ч. 10 ст. 141 ЦПК України з ТОВ фірма "Новофарм-Біосинтез" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 167 грн 64 коп. (5 195 грн 64 коп.- 3 028 грн 00 коп. = 2 167 грн 64 коп.) судового збору.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, статтями 526, 530, 629, 806 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Первісні позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Новофарм-Біосинтез" про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Новофарм-Біосинтез" на користь ОСОБА_1 кошти, отримані за договором позики № 04-21 від 02.12.2021 року, у розмірі 1 110 000 (один мільйон сто десять тисяч) грн 00 коп.

У решті частині вимог за первісною позовною заявою відмовити.

Зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Новофарм-Біосинтез" до ОСОБА_1 про визнання договору, додатків до нього та додаткової угоди недійсними задовольнити повністю.

Визнати недійсними договір №04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року, додаток № 1 до договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року, додаток № 2 від 02.11.2022 року до договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року та додаткову угоду № 1 від 02.11.2022 року до договору № 04-21 на позику від засновника від 02.12.2021 року, укладені між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Новофарм-Біосинтез".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Новофарм-Біосинтез" на користь ОСОБА_1 2 167 (дві тисячі сто шістдесят сім) грн 64 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Найменування сторін:

Повне найменування або ім`я сторін у справі:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 ),

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Новофарм-Біосинтез» ( , місцезнаходження - вул. Житомирська, 38, м. Звягель, Житомирська область).

Дата складення повного судового рішення 18.07.2024 року.

Суддя А.В.Михайловська