Справа № 468/880/24
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2024 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Муругова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу № 468/880/24 за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподіл природного газу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за розподіл природного газу. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 та на його ім`я відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , факт приєднання відповідача до договору розподілу природного газу підтверджується фактом споживання відповідачем природного газу, натомість відповідач не подавав заяву оператору ГРМ про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

На 2022 рік річна замовлена потужність на об`єкт відповідача була визначена в розмірі 4352,16 куб.м., на 2023 рік 1476,84 куб.м. Місячна вартість за послугу з розподілу природного газу за період: з 01.01.2022 року становить 866,08 грн., з 01.01.2023 року 293,89 грн.

Відповідач не виконував свого обов`язку з внесення на рахунки позивача плати за розподіл природного газу, внаслідок чого станом на 30.09.2023 року у нього виникла заборгованість в сумі 11 127,32 грн.

За зверненням АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» Баштанським районним судом Миколаївської області 12.09.2023 року був виданий судовий наказ про стягнення заборгованості за розподіл природного газу.

02.11.2023 року судовий наказ скасований ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області.

У зв`язку з несплатою відповідачем суми заборгованості, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість в сумі 11 127,32 грн.

Процесуальні дії у справі та заяви сторін:

30.04.2024 року позов надійшов до суду.

03.05.2024 року ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області позовна заява була залишена без руху.

20.05.2024 року відкрите провадження у справі та з врахуванням ціни позову, характеру та обсягу доказів, відсутності необхідності допиту свідків, з врахуванням того, що позивач не заявив клопотання про проведення судового засідання з повідомленням сторін, а також з врахуванням запровадження в Миколаївській області змінюваних графіків погодинних відключень електроенергії, відповідно до ч.4 ст. 19, ч.2 ст. 274 ЦПК України було вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

10.06.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. До відзиву відповідач долучив один доказ копію його заяви від 12.10.2023 року до ТОВ «Газорозподільні мережі України» про надання відомостей про об`єми споживання ним газу, але в супереч вимогам ч.5 ст. 178 ЦПК України до вказаного відзиву не додані документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи (позивачу).

При цьому, положення ЦПК України не містять наслідків недолучення до відзиву доказів його направлення іншим учасникам справи.

Натомість, відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

За такого, оскільки відповідачем не надані відомості на підтвердження того, що копія долученого до відзиву доказу була заздалегідь направлена позивачу, то відповідно до ч.9 ст. 83 ЦПК України суд вказаний доказ не бере до уваги.

Разом з тим згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до закріпленого в ст. 4 ЦПК України основного принципу цивільного судочинства права на звернення до суду за захистом - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

При цьому ігнорування з формальних причин позиції відповідача та його аргументів проти позову в провадженні, яке відповідно до закону розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, буде обмеженням в доступі його до правосуддя, і обмеження з таких підстав не буде пропорційним завданням цивільного судочинства, оскільки розгляд спору лише на підставі аргументів однієї сторони без врахування заявлених перед судом аргументів іншої сторони не буде справедливим. Також при такому судовому розгляді рішення суду не буде обґрунтованим, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З вказаних міркувань з метою ухвалення обґрунтованого рішення по суті спору суд має врахувати поданий до суду відзив, викласти аргументи сторін в судовому рішенні та надати їм правову оцінку.

У відзиві відповідач заперечив проти задоволення позову, оскільки позивач не надав тексту договору, що свідчить про те, що між сторонами не був укладений договір про надання послуг з розподілу природного газу. Відповідач 12.10.2023 року звертався до ТОВ «Газорозподільні мережі України» із заявою про надання відомостей про об`єми споживання ним газу, але відповіді не отримав. Позивач не надав доказів того, що газорозподільна система в м. Баштанка перебувала в його володінні на законних підставах. Позивач не надав доказів того, що він робив звірку з відповідачем обсягу отриманих ним послуг та направляв відповідачу підписані фінансові документи. Розмір заборгованості має бути підтверджений первинними документами.

Відповідач не подавав заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не заявляв клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Дослідивши наявні у справі матеріали (копію судового наказу від 12.09.2023 року; копію ухвали про скасування судового наказу від 02.11.2023 року; витяги з особових рахунків відповідача; копію постанови НКРЕКП від 29.06.2017 року №853; копію постанови НКРЕКП від 04.06.2019 року №944; копію постанови НКРЕКП від 24.12.2019 року №3035; копію постанови НКРЕКП від 24.06.2020 року №1173; копію постанови НКРЕКП від 30.12.2020 року №2777; копію постанови НКРЕКП від 30.01.2021 року №128; копію постанови НКРЕКП від 22.12.2021 року №2762; копію Типового договору розподілу природного газу), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі постанови НКРЕКП від 29.06.2017 року №853 Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» () отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Миколаїв та Миколаївської області.

Відповідно до постанови НКРЕКП від 29.09.2023 року №1773 Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» () з 01.10.2023 року зупинена дія ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Миколаїв та Миколаївської області.

За такого у вказаний вище період позивач був оператором ГРМ, який був уповноважений надавати послуги з розподілу природного газу, в тому числі в домоволодіння ОСОБА_1 , який протягом вказаного вище періоду споживав природний газ.

АТ «Миколаївгаз» нараховувало ОСОБА_1 плату за розподіл природного газу.

На 2022 рік річна замовлена потужність на об`єкт відповідача була визначена в розмірі 4352,16 куб.м., на 2023 рік 1476,84 куб.м. Місячна вартість за послугу з розподілу природного газу за період: з 01.01.2022 року становить 866,08 грн., з 01.01.2023 року 293,89 грн.

Відповідач тричі за 2022 рік сплачував послуги за розподіл природного газу в загальній сумі 1910 грн та з серпня 2022 року припинив оплати, внаслідок чого станом на 30.09.2023 року позивачем нарахована відповідачу заборгованість за розподіл природного газу в сумі 11 127,32 грн.

Що стосується позиції відповідача щодо того, що позивачем не доведено, що він має право надавати відповідні послуги на об`єкт відповідача, з яким відповідач договір розподілу природного газу не укладав, то суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 37 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором.

Натомість позивач на підставі постанови НКРЕКП від 29.06.2017 року №853 отримав ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Миколаїв та Миколаївської області.

Відповідна постанова наявна у відкритому доступі на веб-сайті НКРЕКП.

За такого у відповідності до процитованих вище положень закону позивач мав право провадити діяльність з розподілу природного газу на території Миколаївської області до зупинення дії відповідної ліцензії 01.10.2023 року.

Що стосується позиції відповідача про відсутність між сторонами договірних відносин з приводу розподілу природного газу, то суд з такою позицією відповідача не погоджується у зв`язку з наступним.

Згідно з ч.1-2 ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.

Споживач природного газу (споживач) фізична особа, фізична особа підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу газорозподільних систем для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Згідно з пунктом 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Відповідно до пунктів 3, 4 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Згідно з пунктом 7 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

При цьому сам відповідач не оспорює того, що об`єкт відповідача був підключений до мереж оператора ГРМ та він здійснював споживання природного газу, та в 2022 році здійснював нерегулярні оплати послуг з розподілу природного газу.

Таким чином навіть за відсутності підписаної відповідачем заяви-приєднання або тексту договору фактичним підключенням об`єкту відповідача до ГРМ та фактичним споживанням природного газу підтверджується факт приєднання відповідача до публічного договору розподілу природного газу, укладеного між позивачем та відповідачем.

Такі висновки суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 07.10.2021 року по справі №468/1649/20-ц.

Разом з тим відповідач з серпня 2022 року оплат за послуги з розподілу природного газу не здійснював взагалі. Натомість розрахунок плати за розподіл природного газу здійснювався позивачем на підставі встановлених НКРЕКП тарифів, а відповідач власних розрахунків, які б спростовували розраховані позивачем суми, не надавав.

Також позивач надав відомості про розрахований ним фактичний обсяг споживання відповідача природного газу, натомість відповідач не надав доказів того, що протягом заявлених в позові періодів його фактичний обсяг споживання був меншим, аніж заявлений позивачем.

При цьому долучені позивачем відомості з особових рахунків споживача та зроблені на підставі них розрахунки, які виконані позивачем з відповідних спеціалізованих електронних баз надавачів послуг є належними та допустимими доказами в такій категорії справ.

Суд не погоджується з позицією відповідача щодо того, що позов не підлягає задоволенню через те, що позивач не довів того факту, що він робив звірку з відповідачем обсягу отриманих ним послуг з розподілу природного газу.

Відповідно до п. 6 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем побутовий споживач має право не частіше одного разу на три місяці звернутись до Оператора ГРМ із заявою про проведення звіряння фактично використаних об`ємів природного газу та сплачених коштів за послуги розподілу природного газу. Оператор ГРМ на письмове звернення побутового споживача, не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня отримання такого звернення, зобов`язаний провести з таким споживачем звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу. За результатами звіряння підписується відповідний акт. У разі виявлення розбіжностей між даними акта звіряння та даними Оператора ГРМ по особовому рахунку такого споживача проводяться коригування відповідно до підписаного акта звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу.

Натомість відповідач не надав суду доказів того, що він звертався до позивача протягом періоду, за який було проведене нарахування заборгованості, з відповідними заявами та що були складені відповідні акти, які були б підставою для відповідних коригувань фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу.

Також, як вказано вище, відповідач не надав доказів того, що протягом заявлених в позові періодів його фактичний обсяг споживання був меншим, аніж заявлений позивачем.

Заява ж відповідача від 12.10.2023 року до ТОВ «Газорозподільні мережі України» про надання відомостей про об`єми споживання ним газу, по-перше, подана тоді, коли позивач АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на підставі постанови НКРЕКП від 29.09.2023 року №1773 припинив свою діяльність як оператор ГРМ на відповідній території, по-друге, така заява адресувалась іншій, аніж позивач юридичній особі.

Крім того ненадання позивачем доказів щодо підстав набуття у своє володіння об`єктів газорозподільної мережі не спростовує того, що позивач, як вказано вище, у відповідності до положень нормативно-правових актів був визначений як оператор ГРМ в межах Миколаївської області і такі обставини не входять до предмету доказування у цивільному приватно-правовому спорі між оператором ГРМ та споживачем про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

Виходячи із практики ЄСПЛ, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ та є джерелом права, суд не вбачає підстав для надання відповіді на кожен аргумент сторін по справі. Так, згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною у п. 58 Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.05.2011 року «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя».

За такого, суд вважає, що ним достатньо та належним чином обґрунтовані підстави прийняття рішення та наведені відповідні мотиви, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для надання більш детальної відповіді на кожен аргумент сторін.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами на підставі документально підтвердженого споживання відповідачем природного газу виникли договірні правовідносини з приводу надання послуг з розподілу природного газу, відповідні послуги позивачем фактично надавались, але відповідач з серпня 2022 року оплату таких послуг не здійснював взагалі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За такого, відповідач мав сплатити позивачу 11 127,32 грн. заборгованості за розподіл природного газу.

Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає доведеними та обґрунтованими вимоги позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 3028 грн, з яких 2481 грн за подання позову та 268,40 грн за подачу заяви про видачу судового наказу по справі №468/1799/23.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподіл природного газу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» 11 127 (одинадцять тисяч сто двадцять сім) гривень 32 копійки в рахунок погашення заборгованості за розподіл природного газу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України відомості про учасників розгляду:

Позивач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (вул. Погранична, 159 м. Миколаїв, );

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складене 05.07.2024 року.

суддя: