Справа № 309/104/24
Провадження № 2/309/41/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Ткач О.О.,

за участю секретаря Гелетей Д.В.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Хустський базовий фаховий медичний коледж» Закарпатської обласної ради про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення заробітної плати та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Комунального закладу «Хустський базовий фаховий медичний коледж» Закарпатської обласної ради (далі по тексту КЗ «Хустський базовий фаховий медичний коледж») про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.04.2023 року її ознайомлено з наказами відповідача № 42-К «Про скорочення штату працівників та внесення змін до штатного розпису», №43-К «Про затвердження штатного розпису», та запропоновано протягом 30 робочих днів із зазначеного вище дня подати інспектору кадрів заяву на предмет прийняття/відмови пропозиції про обіймання вакантної на той момент посади лаборанта на 1,0 ставки з окладом 3934 грн, чи переведення х 01.07.2023 на посаду завідувача навчально-виробничої практики загального фонду з окладом 3283,50 грн. кількість штатних одиниць за посадою 0,5, мотивуючи своє рішення економією коштів. Цього ж дня їй вручено «Повідомлення про вивільнення» з пропозицією відмовитися або письмово прийняти переведення на нову посаду. 23.05.2023 вона подала таку заяву. 23.06.2023 їй знову вручено «Повторне попередження про вивільнення» з пропозицією відмовитися або письмово прийняти переведення на нову посаду у строк до 30.06.2023. 29.06.2023 подала таку заяву. Вважає вказані документи протиправними і такими, що підлягають скасуванню, так як скорочення штату проведено з порушенням вимог закону, оскільки її посаду можна було скоротити виключно за умови зменшення чисельності осіб, які навчаються менш від 301, відповідного зменшення не було. Також відповідачем було порушено обов`язок щодо повідомлення первинних профспілкових організацій про заплановане скорочення чисельності або штату. Окрім того було порушено приписи ч.1 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки внаслідок вручення їй повторного попередження про вивільнення 23.06.2023, це започаткувало новий початок вивільнення, а тому закінчення двомісячного строку припадає на 31.08.2023. Всупереч вказаному наказ про її переведення видано 03.07.2023. Окрім того всупереч ч.3 ст. 49-2 КЗпП України їй не було запропоновано всіх вакантних посад. Також всупереч ст. 43 КЗпП України не було отримано згоди виборного органу первинної профспілкової організації на її звільнення. Вказує, що виходячи з приписів абз.3 п.3 наказу МОН «Про затвердження типових штатних нормативів вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації», і враховуючи, що на момент прийняття вказаних рішень у коледжі числилося 444 студента, посадових осіб заступника керівника має бути два, що свідчить по незаконність її переведення. Щодо строків позовної давності, то 02.08.2023 вона звернулася з відповідним позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду. 21.08.2023 ухвалою ЗОАС відкрито провадження, однак 08.09.2023 провадження було закрито у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 18.09.2023 вона звернулася вже з позовом до Хустського районного суду, однак 30.11.2023 останній ухвали вважати позовну заяву неподаною, пославшись на невиконання ухвали про залишення позову без руху, що не відповідає дійсності так як нею було сплачено судовий збір у строк, а тому вважає, що строк для її звернення до суду наразі пропущено з поважних причин.

За таких обставин просить суд: 1) визнати поважною причини пропуску строку для звернення до суду; 2) визнати протиправними та скасувати накази відповідача № 42-К «Про скорочення штату працівників та внесення змін до штатного розпису» від 19.04.2023, №43-К «Про затвердження штатного розпису» від 19.04.2023 та №65-К «Про переведення на іншу посаду» від 03.07.2023; 3) поновити ОСОБА_2 на посаді заступника директора з навчально-практичної роботи Комунального закладу «Хустський базовий фаховий медичний коледж» Закарпатської обласної ради на 1,0 ставки з 04.07.2023; 4) стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу через усунення з посади заступника директора з навчально-практичної роботи за період з 04.07.2023 до набрання рішенням законної сили; 5) винести окрему ухвалу якою дати правничу оцінку діями директора коледжу та департаменту охорони здоров`я Закарпатської ОВА.

У відзиві на позов КЗ «Хустський базовий фаховий медичний коледж» просить відмовити у його задоволенні. Вказує, що скорочення штату відбулося відповідно до чинного законодавства. Посилається на те, що оскарження наказів №42-К та № 43-К є неналежними способами захисту, оскільки прийняття рішення про скорочення чисельності або штату є виключною компетенцією власника підприємства і є складовою права на управління діяльністю підприємством. Також не було порушено приписи Типових штатних нормативів вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації. Щодо посилання на порушення ст. 43 КЗпП України, то у період воєнного часу вказані норми не застосовуються. Відповідачем було дотримано приписів ст. 49-2 КЗпП України, так як було запропоновано позивачу всі наявні вакантні посади у закладі і її було переведено на підставі поданої заяви від 23.05.2023. Посилається й на пропуск строків установлених ст. 233 КЗпП України, позаяк позивач мала можливість оскаржити ухвалу суду від 30.11.2023 про повернення її попередньо поданої позовної заяви, чим не скористалася. Вважає, що обрання неналежного способу захисту та не використання усіх процесуальних прав не може свідчити про поважність пропуску строку для звернення до суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про що свідчить акт про відмову працівника від підписання судової повістки про виклик до суду віл 18.06.2024 року. 20.06.2024 ОСОБА_2 подала заяву у якій підтвердила, що на роботі їй намагалися вручити повістку на 11:00 год 08.07.2024, та просить розглянути справу без її участі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 надав пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву, вважає заявлений позов безпідставним, а відтак просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши учасників справ, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

19.04.2023 КЗ «Хустський базовий фаховий медичний коледж» звернувся до Департаменту охорони здоров`я Закарпатської ОДА з листом з обґрунтуванням щодо внесення змін у штатний розпис закладу з 30.06.2023, у якому зокрема пропонується скоротити посаду заступника директора з навчально-практичної роботи (0,5 ставки по загальному фонду та 0,5 ставки по спеціальному фонду), з метою економії коштів та приведення штатного розпису у відповідність до наказу №60 від 23.01.2014 по типові штатні нормативи вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації (а.с.13, 14).

Відповідні штатні розпис по загальному та спеціальному фондах, затверджені 19.04.2023, наявні у матеріалах справи (а.с.47, 48).

Наказом КЗ «Хустський базовий фаховий медичний коледж» від 19.04.2023 р. №42-К «Про скорочення штату працівників та внесення змін до штатного розпису» з 01.07.2023 року скорочено посаду заступника директора з навчально-практичної роботи 1.0 штатної одиниці (а.с.5).

Наказом КЗ «Хустський базовий фаховий медичний коледж» від 19.04.2023 р. №43-К «Про затвердження штатного розпису» прийнято рішення про затвердження та введення з 01.07.2023 р. в дію на штатні розписи по загальному та спеціальному фондах.

Вказані накази доведено до відома ОСОБА_2 24.04.2023 р. про що свідчить її підпис про ознайомлення з наказами, і такі обставини визнаються нею у позовній заяві (а.с.7).

24 квітня 2023 р. позивачці під розписку було вручено письмове попереджено про наступне її звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 01.07.2023 року. Одночасно позивачу були запропоновані всі наявні в закладі посади: лаборант 1,0 ставки (з посадовим окладом 3943 грн); завідувач навчально-виробничої практики загального фонду з окладом 3283,50 грн. кількість штатних одиниць за посадою 0,5 (а.с.8).

23.05.2023 ОСОБА_2 подала заяву у якій висловила свою згоду на переведення її на посаду завідувача навчально-виробничої практики (а.с.9).

23.06.2023 позивачці під розписку було вручено повторне письмове попереджено про наступне її звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 01.07.2023 року. Одночасно позивачу були запропоновані всі наявні в закладі посади: лаборант 1,0 ставки (з посадовим окладом 3943 грн); завідувач навчально-виробничої практики загального фонду з окладом 3283,50 грн. кількість штатних одиниць за посадою 0,5 (а.с.10).

29.06.2023 ОСОБА_2 подала заяву у якій висловила свою згоду на переведення її на посаду завідувача навчально-виробничої практики (а.с.11).

На підставі поданої ОСОБА_2 заяви від 23.05.2023 року, наказом КЗ «Хустський базовий фаховий медичний коледж» від 03.07.2023 року №65-К «Про переведення на іншу посаду», ОСОБА_2 було переведено із посади заступника директора з навчально-практичної на посаду завідувача навчально-виробничої практики (а.с.12).

Згідно із частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Відповідно до частини першої статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених законодавством.

У пункті 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз`яснено, що згідно зі статтею 32 КЗпП України переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.

Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва.

Із аналізу норм частини третьої статті 32 КЗпП України слідує, що у разі, коли роботодавець лише за умов зміни в організації виробництва та праці планує змінити систему та розмір оплати праці, пільг, режиму роботи, встановити або скасувати неповний робочий час, суміщення професій, зміну розрядів або найменування посад він має попередити працівника про це не пізніше, ніж за два місяці. Попереджаючи працівника про таку зміну істотних умов праці, роботодавець має чітко зазначити, які саме істотні умови праці зміняться, оскільки саме конкретизація змін істотних умов праці у попереджені дає змогу працівнику свідомо вирішити для себе питання, чи має він намір продовжувати дію трудового договору з конкретним працедавцем.

Статтею 103 КЗпП України передбачено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці.

Частиною четвертою статті 32 КЗпП України передбачено, що у випадку, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту частини третьої статті 32 КЗпП України, зміна істотних умов праці включає зміну системи та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших. Перелік істотних умов праці не є вичерпним.

Про зміну істотних умов праці працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці (частина третя статті 32 КЗпП України).

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис закріплено у статті 64 ГК України, згідно з якою підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, то власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

При цьому, саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Отже право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу. Суд не може вдаватись в доцільність скорочення чисельності або штату працівників. І власник має право на свій розсуд вносити зміни в штатний розпис, зменшувати чисельність одних посад, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності, або збільшити чисельність інших посад.

Оскільки підприємство або установа вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, обговорення питання доцільності скорочення чисельності або штату працівників лежить поза межами компетенції суду.

Відповідні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 по справі №524/3098/21.

Суд погоджується з твердження представника відповідача у відзиві на позов про те, що звернення до суду з позовом щодо визнання протиправними та скасування наказів Комунального закладу "Хустський базовий медичний фаховий коледж" Закарпатської обласної ради від 19.04.2023 р. №42-К «Про скорочення штату працівників та внесення змін до штатного розпису», від 19.04.2023 р. №43-К «Про затвердження штатного розпису» є неналежним способом захисту оскарження працівником рішення про скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ним органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц (провадження № 61-1350св17) від 22 січня 2020 року у справі № 451/706/18 (провадження № 61-17296св 19) та від 20 травня 2021 у справі №607/25424/19 (провадження № 61-14734св20).

Відтак у задоволенні указаних позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

Щодо оскарження наказу від 03.07.2023 року №65-К «Про переведення на іншу посаду», то незважаючи н відмову в задоволенні вимог про оскарження наказів про скорочення штату та затвердження нового штату, суд вважає за необхідне дати оцінку тому чи дійсно мало місце скорочення штату відповідача, на чому воно ґрунтувалося, та чи була дотримана процедура переведення позивача на іншу посаду.

Так Наказом Міністерства освіти і науки України 23.01.2014 № 60 затверджено Типові штатні нормативи у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації (далі по тексту Типові штатні нормативи).

Відповідно до Типових штатних нормативів, посади працівників вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації, кількість яких залежить від контингенту осіб, які навчаються (у тому числі розрахункового (приведеного)), вводяться за рахунок коштів загального і спеціального фондів пропорційно кількості осіб, які навчаються за кошти державного (місцевих) бюджету (ів) і за кошти фізичних (юридичних) осіб відповідно.

Зокрема максимальна нормативна чисельність посади заступника керівника* (крім заступника керівника з адміністративно-господарської роботи) становить: 1 - за розрахунковим (приведеним) контингентом до 300 осіб включно; 2 - за розрахунковим (приведеним) контингентом 301 - 800 осіб включно; за розрахунковим (приведеним) контингентом понад 800 осіб.

Слід врахувати, що Типовими штатними нормативами також установлено наступне.

Структура вищого навчального закладу формується керівником навчального закладу залежно від потреб навчально-виховного процесу та з метою раціонального й ефективного використання коштів та робочого часу працівників.

Ці Типові штатні нормативи вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації визначають максимальну кількість посад (штатних одиниць) (п.1 Типових штатних нормативів).

Штатний розпис навчального закладу на відповідний період розробляється в межах затверджених в установленому порядку коштів на оплату праці з дотриманням найменувань посад та вимог, передбачених цими Типовими штатними нормативами (п.2 Типових штатних нормативів).

У цих Типових штатних нормативах контингент осіб, що навчаються, у тому числі розрахунковий (приведений), визначається станом на 01 січня відповідного календарного року за встановленими цим наказом умовами введення як загальна кількість студентів (слухачів), курсантів, які навчаються за кошти державного (місцевого) бюджету(ів) і кошти фізичних (юридичних) осіб, кількість учнів, які навчаються робітничим професіям у навчальному закладі.

При цьому розрахунковий (приведений) контингент визначається з урахуванням кількості осіб, які навчаються за денною та екстернатною формами навчання з коефіцієнтом 1, вечірньою формою навчання - з коефіцієнтом 0,25, заочною (дистанційною) формою навчання - з коефіцієнтом 0,1 (п.3 Типових штатних нормативів).

З аналізу вказаних норм слідує, що Типовими штатними нормативами (на які посилається позивач обґрунтовуючи неможливість скорочення її посади) встановлена саме максимальна нормативна чисельність посад, що загалом не свідчить про те, що таких посад не може бути менше (враховуючи зокрема межі затверджених в установленому порядку коштів на оплату праці).

Відтак посилання позивача на те, що скорочення її посади не допускається з посиланням на Типові штатні нормативи є недоречним та ґрунтується на неправильному тлумаченні указаного нормативно-правового акту.

Далі суд констатує, що відповідач звертався до Департаменту охорони здоров`я Закарпатської ОВА з листом з обґрунтуванням щодо внесення змін у штатний розпис закладу, із наведенням відповідного обґрунтування необхідності таких змін з метою економії коштів, і відповідні штатні розписи були затверджені керівником відповідача та погоджені директором Департаменту охорони здоров`я Закарпатської ОДА

А отже на думку суду у даному випадку дійсно мало місце скорочення штату відповідача, і таке скорочення належним чином обґрунтоване.

Далі суд констатує, що 24 квітня 2023 р. позивачці під розписку було вручено письмове попереджено про наступне її звільнення із займаної посади та запропоновані всі наявні в закладі посади, на що 23.05.2023 ОСОБА_2 подала заяву у якій висловила свою згоду на переведення її на посаду завідувача навчально-виробничої практики, а отже посилання ОСОБА_2 на порушення приписів ч.3 ст. 49-2 КЗпП України є недоречним.

Щодо дотримання двомісячного строку, то суд констатує, що попередження про наступне можливе вивільнення ОСОБА_2 вручено під розписку саме 24.04.2023, відтак саме з цього часу позивачка була належним чином повідомлена про таке можливе вивільнення, а отже саме з цього часу і почав спливати відповідний двомісячний строк. Посилання позивача на те, що внаслідок подання відповідачем повторного повідомлення про її можливе вивільнення 23.06.2023 цей строк почав спливати наново є недоречним, позаяк подання роботодавцем такого повторного повідомлення не зумовлює переривання двомісячного строку та його сплив спочатку. Таке повідомлення носить радше додатковий інформативний характер, однак жодним чином не впливає на те, що про своє можливе вивільнення ОСОБА_2 була повідомлена саме 24.04.2023. Відтак указані доводи позову суд також відхиляє.

Щодо посилання ОСОБА_2 на недотримання відповідачем приписів ст. 22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 43 КЗпП України (неповідомлення первинних профспілкових організацій про заплановане скорочення чисельності або штату та неотримання такої згоди), то слід зазначити, що згідно частини другої статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану у період дії воєнною стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Уданому випадку в Україні введено воєнний стан (і такий був введений ще до прийняття рішення про скорочення штату) і доказів того, що ОСОБА_2 обрано до відповідного профспілкового органу не надано, а тому ст. 43 КЗпП не застосовується у даному випадку. Щодо ст. 22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», то суд констатує, що ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ні КЗпП України не містить приписів, щодо можливих наслідків недотримання роботодавцем указаної вище норми. Вказане на думку суду з урахуванням того, що приписи ст. 43 КЗпП України не застосовуються, не свідчить, що формальне недотримання роботодавцем приписів ст. 22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» може бути підставою для визнання незаконними процедури скорочення штату чисельності. А отже суд відхиляє відповідні доводи позовної заяви ОСОБА_2 .

Узагальнюючи наведене, суд вважає, що переведення ОСОБА_2 відбулося без порушення вимог чинного законодавства, а тому пред`явлений нею позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 через необґрунтованість, то дсу не дає оцінки доводам сторін щодо строків звернення до суду.

Судові витрати слід покласти на позивача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 258-259, 264-265 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального закладу «Хустський базовий фаховий медичний коледж» Закарпатської обласної ради про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення заробітної плати та поновлення на роботі - відмовити.

Судові витрат покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 09 липня 2024 року.

Суддя Хустського

районного суду: Ткач О.О.