Провадження №22-ц/812/888/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 липня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: ОСОБА_1

за участю представника третьої особи ОСОБА_2 адвоката Гупали М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфренції цивільну справу №487/3594/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка підписана її представником адвокатом Гупалом Максимом Михайловичем, на ухвалу, яку постановив Заводський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Бобрової Ірини Вячеславівни у приміщенні цього суду 09 квітня 2024 року, дата складання повного тексту не зазначена, за її ж заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

у с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_3 через свого представника адвоката Мотельчук Ю.В. звернулася до суду із позовом до Миколаївської міської ради, в якому просила визначити, що частка померлої ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на квартиру за АДРЕСА_1 становила 1/2

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що є рідною племінницею ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої увійшло, зокрема, право на 1/2 частки нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 прийняла спадщину за законом, звернувшись із заявою до нотаріуса як спадкоємець п`ятої черги спадкування, проте від приватного нотаріуса отримала роз`яснення про те, що вона не може оформити спадкові права у встановленому законом порядку, у зв`язку з тим, що не визначено розмір частки спадкодавця ( ОСОБА_5 ) у праві власності на квартиру. У зв`язку з чим з метою захисту прав позивачка звернулася до суду з даним позовом.

03 лютого 2023 року від представника позивачки адвоката Мотельчук Ю.І. надійшла заява про зміну предмету позову, в якій вона просила визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги заяви обґрунтовувала тим, що первісні позовні вимоги про визначення частки на майно у праві спільної сумісної власності за померлою не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить про неефективність способу захисту права позивачки.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2023 року прийняв заяву представника позивачки адвоката Мотельчук Ю.І. про зміну предмету позову.

09 жовтня 2023 року від представника позивачки адвоката Мотельчук Ю.І. на електронну адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення, у яких вона зазначила що спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її чоловік ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та не встиг прийняти спадщину (проживав окремо від спадкодавця). У зв`язку з такими обставинами право на прийняття належної ОСОБА_6 частки спадщини перейшло до його спадкоємців (спадкова трансмісія) ОСОБА_2 , за заявою якої відкрито спадкову справу № 32/2023, тобто остання прийняла спадщину після смерті свого брата за законом. Разом з тим ОСОБА_2 як трансмісіар в установлений законом строк не здійснила своє право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 (спільною з нею не проживала, заяву про прийняття спадщини за спадковою трансмісією до нотаріуса не подала), у зв`язку з чим не може спадкувати за спадковою трансмісією на підставі ст. 1276 ЦК України, оскільки вона не вчинила самостійних юридичних дій, які засвідчували її волевиявлення, що спрямоване на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця ОСОБА_5 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2023 року залучені до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , оскільки на їх права та обов`язки може вплинути прийняте судом рішення.

29 грудня 2023 року від представника третьої особи ОСОБА_2 адвоката Гупала М.М. до суду надійшла заява, у якій він заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що квартири АДРЕСА_1 , належала на праві спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її чоловік ОСОБА_6 , на ім`я якого остання склала заповіт прийняв спалщину на підставі частини 3 статті 1268 ЦК України. Останній час проживав разом з ОСОБА_2 у с. Мар`янівка Голованівського району Кіровоградської області, де помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті спадкодавця ОСОБА_2 вступила у спадщину, проте не встигла отримати документи про право власності, оскільки почалася війна.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

26 березня 2024 року представником ОСОБА_2 адвокатом Гупалом М.М. було подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі.

Заява обґрунтована тим, що представником третьої особи під час дебатів було заявлено про стягнення судових витрат з позивача, крім того у разі відмови у задоволенні позовних вимог судовий збір покладається на позивача, проте судом першої інстанції судовий збір розподілено не було.

Посилаючись на викладене, заявник просив стягнути з позивачки 20000 грн. судових витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2024 року у задоволенні заяви представника третьої особи ОСОБА_2 адвоката Гупала М.М. про ухвалення додаткового судового рішення у справі відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що адвокатом Гупалом М.М. не доведено належними доказами обсягу та вартості наданої професійної правничої допомоги саме ОСОБА_2 , оскільки на підтвердження надання професійної правової допомоги представником ОСОБА_2 адвокатом Гупало М.М. надано копію договору № 154 про надання правової допомоги від 26 грудня 2023 року, який було укладено між клієнтом ОСОБА_7 та Адвокатським об`єднанням «RGM group» в особі керуючого партнера Розборського В.В., у п. 1.2. якого зазначено, що предметом договору є надання консультації, складання позовної заяви або відзиву або пояснення третьої особи по цивільній справі № 487/3594/22, представлення інтересів у суді першої інстанції для іншої особи ОСОБА_2 . Також копією квитанції № 154 від 22 березня 2024 року підтверджується сплата на надання послуг саме ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Гупало М.М. вказує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, а тому просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час дебатів в суді першої інстанції було заявлено про відшкодування судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, і в подальшому подано відповідну заяву протягом 5 днів з належними доказами витрат адвоката по участі у справі. Однак відповідно до ухвали суду від 09 квітня 2024 року у задоволенні вказаної заяви було відмовлено, посилаючись на недоведення належними доказами обсягу та вартості наданої правничої допомоги саме ОСОБА_2 . Проте, відповідно до поданої заяви було надано договір про надання правничої допомоги, акт виконаних робіт, детальний опис виконаних робіт адвокатом, тобто надано всі необхідні документи та докази, що підтверджують надання правничої допомоги, їх обсяг та кількість. Крім того, відповідно до матеріалів даної цивільної справи при наданні ОСОБА_2 пояснень було надано докази участі у похованні спадкодавця та зазначалося, що документи були виписані на ім`я її дочки ОСОБА_7 , тобто в суді були всі дані про те, що особа, яка уклала договір про надання правничої допомоги в її інтересах, є її дочка. До того ж, згідно частини 4 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Тобто, якщо сторона договору діє в інтересах іншої особи, укладає відповідний договір та оплачує послуги по ньому, при цьому з яких підстав замовник укладає договір не зазначено, а тому це може бути як родинні зв`язки, так і благодійність, головне при укладенні договору діяти саме в інтересах особи, права якої порушено. Також адвокат вказує, що в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявника адвоката Гупало М.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частина 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду відповідає вказаним положенням закону.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 березня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалось.

26 березня 2024 року представником ОСОБА_2 адвокатом Гупалом М.М. було подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення 20000 грн. витрат на оплату правничої допомоги, посилаючись на те, що судом при ухваленні рішення не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, зокрема на підставі заяви представника третьої особи ОСОБА_2 у судових дебатах про стягнення на її користь витрат на професійну правничу допомогу.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції послався на те, що надані на підтримання зави докази не підтверджують обсягу та вартості правничої допомоги наданої ОСОБА_2 .

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 264 ЦПК України до питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення, віднесено те як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно із положеннями частин 1, 2 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги (частина 12 статті 141 ЦПК України).

Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно матеріалів справи, яка перегладяться, ОСОБА_2 , яка залучена до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, заперечувала проти задоволення позову, а тому з огляду на наведені приписи процесуального закону мала право на компенсацію понесених судових витрат у разі виконання вимог статей 134, 137, 141 ЦПК України щодо порядку звернення із відповідною заявою та доведення нею розміру таких вимог відповідними та належними доказами.

Зокрема, аналіз положень статей 134, 137 ЦПК України свідчить про те, що у першій заяві по суті спору, якою для ОСОБА_2 як третьої особи в силу статті 181 ЦПК України є пояснення, вона мала надати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Натомість, у наявних у справі поясненнях ОСОБА_2 такий попередній розрахунок відсутній.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 161/20630/18, аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зважаючи на положення частини 8 статті 141 ЦПК України, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції до прийняття постанови у справі.

Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу.

Схожих висновків дійшов Верховний суд у постановах від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17 та від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18.

Звертаючись із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, її представник зазначав, що зробив відповідну заяву про стягнення судових витрат у судових дебатах.

Дослідивши у судовому засіданні аудіозапис судового засідання суду першої інстанції від 22 березня 2024 року в частині судових дебатів, колегія суддів встановила, що виступ представника ОСОБА_2 адвоката Гупала М.М. стосувався висновків щодо вирішення справи по суті, а також містив заяву щодо стягнення витрат за надану правничу допомогу без зазначення розмірів такої допомоги та їх обґрунтування, а також без посилання на неможливість надання доказів щодо підстав та розміру правничої допомоги.

В подальшому ОСОБА_2 через свого представника в межах п`яти днів після ухвалення рішення суду подала заяву про компенсацію витрат з надання професійної правничої допомоги в розмірі 20000 грн.(том 1, а.с. 231, 233).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до заяви представником третьої особи долучені наступні докази: копію договору № 154 про надання правової допомоги від 26 грудня 2023 року, який було укладено між клієнтом ОСОБА_7 та Адвокатським об`єднанням «RGM group» в особі керуючого партнера Розборського Володимира Віталійовича; акт прийому-передачі виконаних робіт від 22 березня 2024 року щодо виконання робіт з представництва у справі №4873594/22 інтересів відповідача у Заводському районному суді м. Миколаєва; розрахунок суми судових витрат на загальну суму 20000 грн., копію квитанції № 154 від 22 березня 2024 року про сплату ОСОБА_7 Адвокатському об`єднанню «RGM group» 20000 грн. із зазначенням підстави платежу «згідно договору №154 від 26 грудня 2023 року (том 1, а.с. 234а-240).

У п. 1.2. вказаного договору №154 зазначено, що предметом договору є надання консультації, складання позовної заяви або відзиву або пояснення третьої особи по цивільній справі № 487/3594/22, представлення інтересів у суді першої інстанції для іншої особи ОСОБА_2 .

Щодо висновку суду про недоведеність заявником обсягу та вартості наданих ОСОБА_2 правничих послуг, колегія суддів погоджується з ним та відхиляє аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 є дочкою ОСОБА_2 та уклавши договір про надання правової допомоги, сплативши за надані послуги, діяла в інтересах своєї матері, виходячи з таких міркувань.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги (частина 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Договір про надання правничої допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах (частина 4 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За такого закон допускає укладання договору про надання правничої допомоги на користь клієнта іншою особою за умови, що ця особа діє в його інтересах.

Тому в силу передбаченого частиною 1статті 81 ЦПК України обов`язку доказування заявником ОСОБА_2 має бути доведено, що ОСОБА_7 , уклавши договір про надання правової допомоги та прийнявши роботи за ним діяла в її інтересах.

Відповідно до статті 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Повнолітні дочка, син мають право звернутися за захистом прав та інтересів непрацездатних, немічних батьків як їх законні представники, без спеціальних на те повноважень.

Ці дві частини статті 172 СК України є взаємопов`язаними, оскільки її частина друга (про представництво без спеціальних повноважень) логічно й засадничо є продовженням її частини першої (про обов`язок дитини, повнолітніх дочки, сина піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу). Ці норми є розкриттям мети регулювання сімейних відносин, зокрема, утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (стаття 1 СК України).Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 листопада 2022 року у справі № 318/623/19 (провадження № 61-12933сво21) виснував, що «структура національного законодавства України та його загальний зміст свідчить про те, що процесуальні питання розгляду справ у судах можуть бути врегульовані не тільки процесуальними кодексами, а й нормативними актами, які за своєю загальною суттю хоч і не є процесуальними, однак, врегульовуючи матеріально-правові відносини, містять процесуальні норми, що стосуються процедур такого врегулювання (див.: пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 201/10234/20, провадження № 14-77цс21).

З огляду на викладене Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду доходить висновку про те, що норма частини другої статті 172 СК України щодо права дочки, сина захищати своїх батьків без спеціальних на те повноважень є спеціальною процесуальною нормою, так як змістовно відрізняється від офіційно-функціонального представництва (статті 56, 57 ЦПК України). Норма частини другої статті 172 СК України врегульовує сімейні відносини з притаманним їм особисто-довірчим характером, які за своїм змістом та суб`єктним складом дещо подібні до процесуальних відносин законного представництва (стаття 59 ЦПК України), але не тотожні. Так, стаття 59 ЦПК України містить перелік осіб, які виступають у процесі законними представниками, їх перелік не є вичерпним, проте вичерпним є перелік осіб, яких можуть представляти законні представники і до цього переліку не входять непрацездатні, немічні батьки, які потребують захисту дітей.

Верховний Суд виходить із того, що хоча непрацездатні, немічні батьки de jure не позбавлені цивільної процесуальної дієздатності, але defacto вони не здатні особисто здійснювати цивільні процесуальні права і виконувати цивільні процесуальні обов`язки в силу обставин перебування у стані непрацездатності чи немічності. При цьому такий стан батьків підлягає доказуванню у кожному конкретному випадку звернення до суду на підставі частини другої статті 172 СК України.

У зв`язку з викладеним правовідносини, в яких реалізується право звернення повнолітніх дочки, сина за захистом прав та інтересів непрацездатних, немічних батьків на підставі частини другої статті 172 СК України слід кваліфікувати як особливий вид представництва (представництво sui generis), який має особливий склад суб`єктів, зміст та підстави виникнення.»

З огляду на викладене, зокрема на посилання в апеляційній скарзі на те, що особа, яка укладала договір про надання правової допомоги, несла за ним витрати та приймала роботу, діяла в інтересах ОСОБА_2 як її донька заявниця з урахуванням також передбаченого частиною 1 статті 81 ЦПК України обов`язку доказування мала також довести як спорідненість із ОСОБА_8 , так і свій стан непрацездатності або немічний стан або навести інші підстави, які надавали ОСОБА_8 підстави діяти в її інтересах. Однак матеріали справи не містять таких доказів.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 березня 2021 року у справі №910/15621/19, про необхідність конкретного зазначення у рішенні, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодування повністю або частково, наведення мотивації такого рішення та правові підстави його ухвалення, оскільки суд першої інстанції в цілому вважав недоведеним обсяг та вартість наданих ОСОБА_2 правничих послуг.

За такого апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_2 , який відповідає положенням процесуального закону і не вбачає відповідно до статті 375 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана її представником адвокатом Гупалом Максимом Михайловичем, залишити без задоволення, ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 09 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

__________________________________________________

Повний текст постанови виготовлено 09 липня 2024 року