ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/419/24
номер провадження 2-о/695/42/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Ватажок-Сташинської А.В.,

за участі секретаря судового засідання - Біліченко С.В.,

представника заінтересованої особи - Міністерства оборони України - Кучми А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Золотоноші цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась ОСОБА_1 із заявою, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як член сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на повному утриманні рідного брата - ОСОБА_2 та одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування.

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_2 , який є військовослужбовцем та рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув у ході виконання бойового завдання в Луганській області. Листом від 05.04.2023 № 170 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив ОСОБА_1 , що зможе прийняти документи на виплату одноразової грошової допомоги лише у тому разі, якщо заявниця буде відноситись до кола осіб, що мають право на призначення та отримання такої допомоги.

Ухвалою суду від 05.02.2024 відкрито провадження у справі за вказаною заявою.

05 березня 2024 року представником заінтересованої особи - Міністерства оборони України надано до суду заяву, згідно з якою просить залишити дану заяву без розгляду, оскільки існує спір про право.

08 березня 2024 року представником заявниці адвокатом Макеєвим Валерієм Федоровичем подано до суду заперечення на заяву заінтересованої особи - Міністерства оборони України, згідно з яким представник заявниці категорично заперечує проти залишення даної заяви без розгляду.

24 травня 2024 року на адресу суду представником заінтересованої особи - Міністерства оборони України надано додаткові докази по справі: заяву ОСОБА_1 від 03.04.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення та виплату заявниці одноразової грошової допомоги, інших соціальних підтримок, у зв`язку із смертю брата військовослужбовця - ОСОБА_2 ; лист начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.04.2024 №1380/622, згідно з яким за результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 від 03.04.2023 про призначення та виплату заявниці одноразової грошової допомоги, до якої не було додано жодних документів, надано вичерпну відповідь; лист начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 від 05.04.2023 №170, відповідно до якого останню повідомлено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки уповноважені приймати документи від осіб, які можуть звернутися за одноразовою грошовою допомогою. ІНФОРМАЦІЯ_1 є органами уповноваженими подавати висновки щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги. З посиланням на викладене ІНФОРМАЦІЯ_1 у межах своїх повноважень може лише прийняти від ОСОБА_1 відповідні документи для оформлення одноразової грошової допомоги у тому випадку, якщо остання відноситься до кола осіб, що мають право на призначення та отримання такої допомоги; облікову картку військовослужбовця ОСОБА_2 .

11 червня 2024 року на адресу суду представником заінтересованої особи - Міністерства оборони України надано додаткові докази по справі: витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №288 від 06.12.2023, №44 від 13.02.2023, №268 від 28.02.2023, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №24-РС від 12.02.2023; грошовий атестат ОСОБА_2 ; довідку про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_2 ; довідку про безпосередню участь у бойових діях (додаток 6 зі змінами згідно з Постановою №740) на кожного члена сім`ї (сестра) № 610 від 11.06.2024; сповіщення на загиблого військовослужбовця №815/211 від 28.01.2023, згідно з яким сповіщено ОСОБА_3 , про те, що його син солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув у ході виконання бойового завдання.

У судовому засіданні з розгляду даної справи призначеному на 11 год 30 хв 19.06.2024, представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України - Кучма Аліна Григорівна просила залишити без розгляду дану справу, оскільки існує спір про право.

Заявниця, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи не прибула, явку свого представника у судове засідання не забезпечила. Представник заявниці - адвокат Макеєв Валерій Федорович перед початком судового засідання 19.06.2024 надіслав до суду заяву, в якій просить проводити судове засідання за його відсутності.

Заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, явку свого представника у судове засідання не забезпечив.

Заслухавши пояснення представника заінтересованої особи - Міністерства оборони України, враховуючи підстави для звернення до суду з даною заявою, суд зазначає про таке.

Звертаючись до суду з даною заявою у порядку окремого провадження, ОСОБА_1 просить встановити факт того, що вона перебувала на повному утриманні рідного брата - ОСОБА_2 та одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування.

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_2 , який є військовослужбовцем та рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув у ході виконання бойового завдання в Луганській області. Листом від 05.04.2023 № 170 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив ОСОБА_1 , що зможе прийняти документи на виплату одноразової грошової допомоги лише у тому разі, якщо заявниця буде відноситись до кола осіб, що мають право на призначення та отримання такої допомоги.

Відповідно до вимог ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність і прикладну значимість, і які визначаються такою суттєвою ознакою як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Безспірність слід розуміти лише як відсутність спору про суб`єктивне матеріальне право, але не відсутність спору про існування факту, що встановлюється. Відтак, слід враховувати не тільки конкретну мету встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню у судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому, в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у Постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 (справа № 522/11740/14-ц, провадження № 61-19160св18), від 27.06.2018 (справа №522/10696/17, провадження № 61-12109св18), від 31.10.2018 (справа № 477/284/16-ц, провадження № 61-24391св18), у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.03.2021 (справа № 643/14985/18-ц).

Також, згідно з правовою позицією викладеною у Постанові Верховного Суду від 29.06.2022 у справі 205/6338/21 під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

При цьому пунктом першим Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, процесуальний закон передбачає умови, за яких у окремому провадженні можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язано із вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому, отримання заявником інших виплат не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування його на утриманні.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 592/17552/18, від 22.10.2020 у справі № 210/343/19, від 22.05.2019 у справі № 520/6518/17, від 27.06.2018 у справі № 210/2422/16-ц.

Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168, тут і далі у редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин), якою врегульовано питання деяких виплат військовослужбовцям, особам начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Пунктом 2 Постанови №168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (тут і далі в редакції чинній станом на час спірних правовідносин) передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і далі в редакції чинній станом на час спірних правовідносин) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

У частині 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема відповідно до пункту 1 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Статтею 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (тут і далі в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Відповідно до ч. 2 та 4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 у справі №1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №205/4245/17.

Водночас механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначений Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок №975, тут і далі в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 4 Порядку №975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби;

3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Згідно з п.10 Порядку №975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:

- заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;

- витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);

- витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії:

- документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства;

- свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста;

- свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого);

- свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);

- документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту) членів сім`ї, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, та довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені);

- свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині;

- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою);

- рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста);

- рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні);

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання.

У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується допомога, подають уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому - шістнадцятому цього пункту, та копію відповідного рішення суду.

Частиною шостою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Згідно з пунктами 12, 13 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

На виконання пункту 13 Порядку №975 у апараті Міністерства оборони України утворена Комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, які приймають до розгляду документи, що надходять до Міністерства оборони України для призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» членам родин загиблих (померлих) військовослужбовців Збройних Сил України, та приймає рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Отже, з системного аналізу наведених норм вбачається, що саме Міністерство оборони України є спеціальним суб`єктом, який відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №975 уповноваженим на призначення одноразової грошової допомоги, яку має на меті отримати заявниця у разі встановлення вказаного факту.

З матеріалів справи встановлено та не оспорюється заявницею та її представником, що заявниця зверталась із заявою від 03.04.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення та виплату заявниці одноразової грошової допомоги, інших соціальних підтримок, у зв`язку із смертю брата військовослужбовця - ОСОБА_2 , на утриманні якого перебувала заявниця.

Відповідно до листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 начальнику Головного управління військової служби Міністерства оборони України від 22.04.2024 №1380/622 за результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 від 03.04.2023 про призначення та виплату заявниці одноразової грошової допомоги, до якої не було додано жодних документів, надано вичерпну відповідь.

Так, листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.04.2023 №170 повідомлено ОСОБА_1 , що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки уповноважені приймати документи від осіб, які можуть звернутися за одноразовою грошовою допомогою. ІНФОРМАЦІЯ_1 є органами уповноваженими подавати висновки щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги. З посиланням на викладене ІНФОРМАЦІЯ_1 у межах своїх повноважень може лише прийняти від ОСОБА_1 відповідні документи для оформлення одноразової грошової допомоги у тому випадку, якщо остання відноситься до кола осіб, що мають право на призначення та отримання такої допомоги.

Суд звертає увагу заявниці, що використання інституту окремого провадження з метою встановлення преюдиційних обставин для вирішення спору в порядку позовного провадження не передбачено вимогами ЦПК України та не гарантовано заявнику.

Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що необхідність встановлення факту перебування заявниці на утриманні у свого брата - загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 є захист її майнових та немайнових законних інтересів, що включає в себе отримання пільг та допомоги, зокрема одноразової грошової допомоги відповідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Між тим, будь-які спори щодо розміру грошової допомоги та права на її відшкодування між особами, які претендують на такі виплати та органом, який проводить їх нарахування та виплату розглядаються судами у позовному провадженні за загальними правилами, що відповідає правовій позиції викладеній Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 16.11.2020 у справі № 140/2178/15-ц (провадження № 61-9869св20).

Таким чином, на підставі викладеного вище встановлення факту, про який просить заявниця, породжує правовий наслідок, оскільки цей факт може впливати на призначення і виплату їй одноразової грошової допомоги як члену сім`ї померлого (загиблого) військовослужбовця. Отримання цієї допомоги заявницею можливо лише після встановлення такого юридичного факту і шляхом вирішення у судовому порядку питання щодо належності до членів сім`ї померлого (загиблого) військовослужбовця на день його смерті та перебування на його повному утриманні.

Тому суд приходить до висновку, що встановлення даного факту заявниці необхідно для отримання грошової допомоги, у зв`язку з чим у заявниці фактично виник спір з приводу права на отримання одноразової грошової допомоги через недоведеність статусу члена сім`ї померлого (загиблого) військовослужбовця, що перебував на його повному утриманні.

Отже, встановлення факту перебування на утриманні померлого (загиблого) військовослужбовця заявниці необхідно для подальшого вирішення правового спору, зокрема, отримання коштів одноразової грошової допомоги та права на її отримання, у зв`язку з чим у заявниці фактично виник спір з органом, який призначає та виплачує таку допомогу, що виключає можливість розгляду поданої заяви в порядку окремого провадження.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.11.2020 у справі № 140/2178/15-ц (провадження № 61-9869св20), ухвалі від 02.05.2022 у справі № 944/2326/21 (провадження № 61-3761ск22).

Відтак, факт, про встановлення якого просить заявниця, пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження з огляду на імперативну вказівку закону.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.07.2022 у справі № 755/9100/18 (провадження № 61-17332св20), від 25.10.2022 у справі № 760/13773/20 (провадження № 61-797св22) та від 31.05.2023 у справі № 591/134/22 (провадження № 61-1663св23), від 07.02.2024 у справі № 383/821/22 (провадження № 61-5935св23).

Частиною четвертою статті 315 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, на підставі викладеного вище, оскільки з даної заяви вбачається спір про право, який повинен розглядатися у порядку позовного провадження, тому заява не може бути розглянута у порядку окремого провадження, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що справу за даною заявою належить залишити без розгляду.

Залишення заяви без розгляду не позбавляє заявницю права, передбаченого ст.3 ЦПК України, звертатися до суду за захистом своїх невизнаних чи оспорюваних прав в позовному провадженні з залученням до справи тих осіб, на права та обов`язки яких може вплинути вирішення спору.

Керуючись ст. 13, 257, 258, 259, 260, 261, 294, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника заінтересованої особи Міністерства оборони України про залишення без розгляду заяви - задовольнити.

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вона має право подати позов на загальних підставах.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею, однакможе бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду у порядку та строки, передбачені ст.353-355 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 24.06.2024.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська