"12" липня 2024 р. Справа № 363/3389/24
УХВАЛА

Іменем України

12 липня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючої судді Дьоміної О.П., за участю секретаря судового засідання Ходасевич Д.К., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2024 року позивач в особі адвоката Коломійця М.В. звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь позивача суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу дрона DJI MAVIC від 13.06.2024 року в розмірі 51 000 грн.

Ухвалою суду від 12.07.2024 року вказана цивільна справа прийнята до розгляду, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду у відкритому підготовчому засіданні на 15 год. дня 06.08.2024 року.

11.07.2024 року на адресу суду від представника позивача адвоката Коломійця М.В. спрямована заява про забезпечення позову, в якій останній просив суд вжити заходів забезпечення позову у вказаній справі, а саме накласти арешт на грошові кошти в розмірі 51 000 грн., що містяться на рахунках, вкладах та інших фінансових установах України, відкритих на ім`я відповідача. В обґрунтування необхідності накладення арешту, адвокат посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову в тому вигляді, який просить позивач, призведе до істотного ускладнення або неможливості виконання в подальшому рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Дослідивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Верховний Суд України, у постанові від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи за №6-605цс16, виклав правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пункт 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначає, що позов забезпечується зокрема і накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві. Тобто, суд на цій стадії має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачу і де вони знаходяться. Саме з цією метою положеннями ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З наведеного випливає, що відомості про те, на які саме розрахункові рахунки відповідача позивач просить накласти арешт, в яких саме банках та/або фінансових установах вони знаходяться, в якій сумі та в якій валюті - є необхідними для забезпечення позову.

Як вбачається з поданого позову, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором купівлі-продажу від 13.06.2024 року в сумі 51 000 грн., а також судові витрати.

При цьому заявник, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в розмірі 51 000 грн., що містяться на рахунках, вкладах в банках та інших фінансових установах України, відкритих на ім`я відповідача, інформацію про номери рахунків, банківську установу та/або фінансову установу, де ці рахунки знаходяться, суми розміщених на них грошових коштів, місце і умови їх розміщення - суду не надав, що в свою чергу є необхідними для забезпечення позову, будь-яких клопотань з метою отримання відповідних відомостей ним також не заявлено.

Крім того, заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування того, що відповідач буде ухилятись від виконання рішення суду (у випадку задоволення позову), чи не зможе виконати його через неплатоспроможність чи по іншим причинам (посилання позивача на притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, на думку суду, не є достатнім підтвердження зазначеного) .

А відтак, не зазначення заявником вказаних вище відомостей позбавляє суд можливості перевірити співмірність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, при розгляді заяви судом не встановлено доведеності співмірності заявлених позивачем заходів забезпечення позову (накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі/сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб) заявленим позовним вимогам.

Керуючись статтями 150-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя: О.П. Дьоміна