провадження № 4-с/361/16/24
УХВАЛА

Іменем України

17 червня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій, враховуючи уточнення вимог скарги, просив суд визнати неправомірною бездіяльність Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Відділ ДВС) щодо не зняття обтяження арешт нерухомого майна із належного йому майна та зобов`язати Відділ ДВС зняти обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, щодо суб`єкта: тип обтяження арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження 10284719, який був зареєстрований 24 вересня 2010 року реєстратором Київська обласна філія державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України; підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; ВП № 2-94; 23 вересня 2010 року, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Броварського МРУЮ Міщенко Антоніна Іванівна; об`єкт обтяження невизначене майно, все майно в межах суми боргу; власник ОСОБА_1 ; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Броварського МРУЮ; заявник: Відділ державної виконавчої служби Броварського МРУЮ.

В обґрунтування скарги зазначав, що у жовтні 2023 року, маючи намір подарувати своїй дочці нерухоме майно, він виявив уДержавному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта обтяження арешт на все належне йому майно, накладений Відділом ДВС. На його звернення до Відділу ДВС із заявою про зняття арешту, йому повідомлено, що перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 3091119 щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів. 11 грудня 2014 року у межах виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження. Інформація в Єдиному реєстрі боржників відносно нього на даний час відсутня. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5 Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (втратив чинність) та Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями (діючий), виконавче провадження, що перебувало на виконанні знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання виконавчих документів, строк зберігання яких становить три роки. Підстав для зняття арешту з його майна Відділ ДВС не вбачає, тому для вирішення питання щодо зняття арешту потрібно звернутися до суду.

Таким чином, йому відмовлено у знятті арешту із належного йому майна у закінченому виконавчому провадженні, тому, враховуючи, що виконавче провадження закінчене у зв`язку із фактичним виконанням рішення, проте у порушення вимог закону при закінченні виконавчого провадження накладений арешт Відділом ДВС знятий не був, а його майно без законодавчо визначених підстав й надалі перебуває під арештом, що суттєво порушує його право власності, вважає, що бездіяльність Відділу ДВС щодо зняття арешту з його майна є неправомірною.

Крім того, зазначав, що 03 листопада 2023 року він звертався до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до Відділу ДВС про зняття арешту з майна. 05 грудня 2023 року ухвалою суду провадження у вказаній справі закрито, оскільки позивач ОСОБА_1 був боржником у виконавчому провадженні, у рамках якого накладено арешт на його майно, тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачено інший спосіб захисту, а саме оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, тому він звернувся до суду із даною скаргою.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Ільїнов Р.В. подав до суду заяву, у якій просив здійснювати розгляд справи за відсутності сторони заявника, скаргу підтримує та просив суд вимоги скарги задовольнити повністю.

Заінтересована особа: Відділ ДВС у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечень та пояснень на скаргу до суду не подавав.

З`ясувавши позицію заявника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що у Відділі ДВС на виконанні перебувало виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів.

У межах цього виконавчого провадження постановою державного виконавця Відділу ДВС від 23 вересня 2010 року ВП № 2-94 накладено арешт на все нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, щодо суб`єкта відомості: тип обтяження арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження 10284719; зареєстровано 24 вересня 2010 року реєстратором Київська обласна філія державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України; підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 2-94, 23 вересня 2010 року, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Броварського МРУЮ Міщенко Антоніна Іванівна; об`єкт обтяження невизначене майно, все майно в межах суми боргу; власник ОСОБА_1 ; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Броварського МРУЮ; заявник: Відділ державної виконавчої служби Броварського МРУЮ.

11 грудня 2014 року державним виконавцем Відділу ДВС у ході виконання вказаного виконавчого провадження винесено постанову про закінчення цього виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Разом з тим, при закінченні виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, Відділом ДВС вказаний арешт на все належне заявнику ОСОБА_1 нерухоме майно знято не було.

16 жовтня 2023 року та повторно у ході розгляду справи 14 травня 2024 року заявник ОСОБА_1 звертався до Відділу ДВС із заявами про зняття арешту із належного йому нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця Відділу ДВС від 23 вересня 2010 року.

02 листопада 2023 року та 17 травня 2024 року Відділом ДВС листами повідомлено ОСОБА_1 про те, що відповідно до Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 3091119 щодо стягнення із ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2

11 грудня 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення цього виконавчого провадження, керуючись п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження. Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за реєстраційним номером обтяження: 10284719, перевірити виконання виконавчого документу не є можливим у зв`язку зі знищенням архіву. Інформація в Єдиному реєстрі боржників відносно ОСОБА_1 станом на 17 травня 2024 року відсутня. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25 грудня 2008 року Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (втратив чинність) та Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями (діючий), виконавче провадження, що перебувало на виконанні згідно із записом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна постанови б/н від 17 січня 2002 року, знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання виконавчих документів, строк зберігання яких становить три роки. Отже, підстави для винесення постанови про зняття арешту з майна, станом на 17 травня 2024 року відсутні. Для вирішення питання щодо зняття арешту заявнику було рекомендовано звернутися до суду.

Заявник ОСОБА_1 , з метою зняття арешту з усього майна, накладеного постановою Відділу ДВС, звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до Відділу ДВС, у якому просив скасувати арешт на майно, накладений постановою державного виконавця від 23 вересня 2010 року (справа № 361/9820/23).

06 листопада 2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області провадження у вказаній цивільній справі відкрито.

05 грудня 2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області провадження у зазначеній цивільній справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки позивач ОСОБА_1 був боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого накладено арешт на його майно, а тому він не може пред`являти позов про зняття арешту із майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачено інший спосіб захисту, а саме оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Підставою обтяження майна ОСОБА_1 є постанова від 23 вересня 2010 року, винесена державним виконавцем Відділу ДВС у рамках виконавчого провадження, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.

Верховний Суд у постановах від 26 вересня 2019 року у справі № 607/3894/17 та від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 роз`яснив, що арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України. Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

За змістом ст. 447 розділу VII ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV, у редакції, чинній на час накладення арешту) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 32 цього ж Закону № 606-XIV заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

За змістом ч. 1 ст. 49 Закону № 606 підставою закінчення виконавчого провадження є, зокрема, фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У ст. 50 Закону № 606-XIV визначені наслідки закінчення виконавчого провадження.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням боржником у повному обсязі рішення згідно із виконавчим документом, виконавець зобов`язаний скасувати арешт, накладений на майно боржника та скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, про що ним зазначається у постанові про закінчення виконавчого провадження. Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

У даному випадку, як встановлено судом вище, виконавче провадження у рамках якого постановою державного виконавця на майно заявника ОСОБА_1 було накладено арешт, у якому він був боржником, закінчено на підставі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за реєстраційним номером обтяження: 10284719, наявний арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Відділу ДВС, що свідчить про те, що при закінченні зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем відповідно наведених норм, арешт на майно ОСОБА_1 не знято.

Наявність арешту на майно ОСОБА_1 як обмежувальний захід для забезпечення виконаного в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, за відсутності необхідності у застосуванні в подальшому такого заходу, безумовно порушує право власності заявника на належне йому на праві приватної власності майно.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Указані норми права визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи закону покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що приймаючи 11 грудня 2014 року рішення про закінчення виконавчого провадження про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 , посадовими особами Відділу ДВС, зокрема, державним виконавцем Відділу ДВС при винесенні ним постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження № 606-XIV, чинного на час виникнення спірних правовідносин, не в повному обсязі було виконано вимоги вказаного закону щодо здійснення виконавчих дій, тобто допущено неправомірну бездіяльність.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що не зняття арешту при закінченні виконавчого провадження Відділом ДВС допущено неправомірну бездіяльність, суд вважає доцільним зобов`язати Відділ ДВС зняти зазначений вище арешт на майно заявника ОСОБА_1 , який міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, щодо суб`єкта тип обтяження арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження 10284719; зареєстровано 24 вересня 2010 року реєстратором Київська обласна філія державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України; підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 2-94, 23 вересня 2010 року, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Броварського МРУЮ Міщенко Антоніна Іванівна; об`єкт обтяження невизначене майно, все майно в межах суми боргу; власник ОСОБА_1 ; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Броварського МРУЮ; заявник: Відділ державної виконавчої служби Броварського МРУЮ, тому скарга ОСОБА_1 ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 260, 263 265, 447 451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття обтяження арешт нерухомого майна з майна належного ОСОБА_1 .

Зобов`язати Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, щодо суб`єкта:

тип обтяження арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження 10284719; зареєстровано 24 вересня 2010 року реєстратором Київська обласна філія державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України; підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 2-94, 23 вересня 2010 року, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Броварського МРУЮ Міщенко Антоніна Іванівна; об`єкт обтяження невизначене майно, все майно в межах суми боргу; власник ОСОБА_1 ; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Броварського МРУЮ; заявник: Відділ державної виконавчої служби Броварського МРУЮ.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Дутчак І. М.