Справа № 444/1929/24
Провадження № 2/444/856/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великомостівської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)про визнання права власності на частину житлового будинку як майна колишнього колгоспного типу двору в порядку спадкування за законом та частку в майні двору як члена колишнього колгоспного типу двору,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 а звернулася в суд із позовом до виконавчого комітету Великомостівської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання за нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею площею 123,2 м2, житловою площею 81,3 м2, допоміжна площа 41,9 м2, з господарськими будівлями: господарська будівля з гаражем, господарська будівля з літньою кухнею та спорудами, з яких право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею площею 123,2 м2, житловою площею 81,3 м2, допоміжна площа 41,9 м2, з господарськими будівлями: господарська будівля з гаражем, господарська будівля з літньою кухнею та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та право власності на 1/2 частину даного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за нею як членом колишнього колгоспного типу двору.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що її дошлюбним прізвищем було ОСОБА_3 , її батьком є ОСОБА_4 , матір`ю- ОСОБА_2 .

Зазаначає, що будинок АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , станом на 30.06.1990 року та на 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою якого станом на 30.06.1990 року була ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , членом двору вона, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка голови двору, а тому їй та та ОСОБА_2 належало по 1/2 частці даного двору.

Після смерті матері, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина за законом, на право власності на частину житлового будинку, право власності на земельні ділянки.

Стверджує, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , їй вже видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, однак Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області постановою № 18/01-16 від 11 січня 2024 року відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 через те, що нею як заявником не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації.

Позивач вказує, що право власності на колгоспний двір (житловий будинок) АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області, водночас в неї відсутній правовстановлюючий документ на частку майна померлої ОСОБА_2 .

Крім того, просить взяти до уваги також, що вона, ОСОБА_1 , була членом колгоспного типу двору АДРЕСА_1 та до 15.04.1991 року не втратила права на частку в майні двору.

Вважає, що її право власності на житловий будинок підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 08 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 26 червня 2024 року о 09 год. 30 хв.

Витребувано з Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірену (прошиті та пронумеровані, скріплені гербовою печаткою всі аркуші) копію спадкової справи № 582/2018, яка заведена 05.11.2018 року після смерті спадкодавця, а саме ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача, Великомостівської міської ради Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Велокомостівської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що при вирішенні справи покладаються на думку суду.

Представник третьої особи, Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що при вирішенні справи покладається на думку суду.

Крім того із Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області на адресу суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 582/2018, яка заведена 05.11.2018 року після смерті спадкодавця, а саме ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у селі Боянець, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 23.05.2000 року.

З свідоцтва про укладення шлюб серії НОМЕР_3 , яке видане Желдецькою сільською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області 12.08.1995 року, вбачається, що ОСОБА_7 уклала шлюб 12.08.1995 року у Желдецькій сільській раді Кам`янка-Бузького району Львівської області із ОСОБА_8 , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 12.08.1995 року було зроблено запис за № 3.

Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові та дружині ОСОБА_9 .

Тобто , що дошлюбним прізвищем позивача було ОСОБА_3 .

Батьком позивача є ОСОБА_4 , матір`ю- ОСОБА_2 , що підтверджується викладеним у свідоцтві про моє народження серії НОМЕР_4 , яке видане Боянецькою сільською радою Жовківського району Львівської області.

З виписки з погосподарської книги Боянецької сільської ради, яка видана 15.01.2024 року виконавчим комітетом Великомостівської міської ради Львівської області № 14, вбачається, що будинок АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, головою якого станом на 30.06.1990 року була ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , членом двору ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка голови двору, тобто позивач у справі.

Викладеним у виписці з погосподарської книги Боянецької сільської ради, яка видана 15.01.2024 року виконавчим комітетом Великомостівської міської ради Львівської області № 13, вбачається, що будинок АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_5 , станом на 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою якого станом на 15.04.1991 року була ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , членом двору ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка голови двору, тобто позивач у справі.

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи з даних, так як будинок, який станом на 30.06.1990 року та на 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою колгоспного типу двору за адресою: АДРЕСА_1 , була ОСОБА_2 , а позивач ОСОБА_7 , членом даного двору, які не втратили право на частку в даному двору, виходячи із рівності часток членів двору, то відповідно позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належало по 1/2 частці даного двору.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 22.05.2018 року складено відповідний актовий запис № 14, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане повторно 23.05.2018 року Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

А тому, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на право власності на частину житлового будинку, право власності на земельні ділянки.

Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Викладеним у довідці № 11, яка видана 15.01.2024 року виконавчим комітетом Великомостівської міської ради, стверджується, що заповіт в Боянецькій сільській раді від імені ОСОБА_2 не посвідчувався.

Не посвідчувався заповіт від імені ОСОБА_2 й нотаріусом, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори).

Ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Так як заповіт від імені ОСОБА_2 не посвідчувався, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Суд враховує, що позивач ОСОБА_1 як дочка ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто в шестимісячний строк після смерті матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , звернулася в Жовківську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після її смерті.

Внаслідок звернення позивача у Жовківській державній нотаріальній конторі Львівської області 05.11.2018 року було зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_2 № 582/2018, номер у Спадковому реєстрі 63263721, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 53945367 від 05.11.2018 року.

Судом не встановлено та з матеріалів справи не вбачається інших спадкоємців першої черги за законом, осіб, які б мали право на обов`язкову частку, та прийняли таку внаслідок спільного проживання із ОСОБА_2 чи внаслідок звернення до нотаріуса із заявою про прийняття такої в шестимісячний строк після її смерті.

Так, з довідки № 12, яка видана 15.01.2024 року виконавчим комітетом Великомостівської міської ради, вбачається, що громадянка ОСОБА_2 , 1947 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис № 14 від 22.05.2018 року, до дня смерті дійсно була зареєстрована і проживала сама в будинку АДРЕСА_1 .

Тобто, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 єдина спадкоємець за законом першої черги, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань Ольгою Ярославівною 28 травня 2021 року були видані ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме; серії НОМЕР_6 , яке зареєстроване в реєстрі за № 671, спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,1224 га, що розташована в селі Верини Львівської області, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та належала померій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого, Боянецькою сільською радою Жовківського району Львівської області 31 грудня 2001 року I-ЛВ № 005620, зареєстрованого в книгу реєстрацій державних актів за № 180, кадастровий номер землі- :02:003:0016; серії НРВ № 822059, яке зареєстроване в реєстрі за № 672, спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,2253 га, що розташована в селі Верини Львівської області, наданої для ведення особистого селянського господарства та належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого Боянецькою сільською радою Жовківського району Львівської області 31 грудня 2001 року I-ЛВ № 005620, зареєстрованого в книгу реєстрацій державних актів за № 180, кадастровий номер землі- :02:003:0015; серії НРВ № 822061, яке зареєстроване в реєстрі за № 674, спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,5706 га, що розташована на території Боянецької сільської ради Львівської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого Реєстраційною службою Жовківського району Львівської області 21 липня 2015 року, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 липня 2015 року за № 10483755, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27, кадастровий номер землі :19:000:0004.

Суд враховує, що позивач є власником даного майна, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав № 258793821, № 258796720, № 258800958, які сформовано ОСОБА_10 , Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області 28.05.2021 року відповідно.

Факт видачі позивачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 підтверджує те, що вона прийняла спадщину після смерті матері.

Однак, суд бере до уваги, що Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області постановою № 18/01-16 від 11 січня 2024 року відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії є недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме те, що позивачем як заявником не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації.

Із довідки № 1006, яка видана 22 лютого 2024 року Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» року, вбачається, що в КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 року житловий будинок, загальною площею 123,2 м. кв, в тому числі житловою 81,3 м. кв., по АДРЕСА_1 , на праві власності не зареєстрований. Дані взяті з матеріалів інвентаризаційної справи. Згідного нового адміністративно-територіального устрою України село Верини належить до Великомостівської територіальної громади Червоноградського району Львівської області.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, право власності на колгоспний двір (житловий будинок) АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Як зазначає позивач у позовній заяві, в неї відсутній правовстановлюючий документ на частку майна померлої ОСОБА_2 , крім того суд враховує, що право власності на будинок не було зареєстроване.

З технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 05.02.2024 року Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» та з довідки-характеристики № 1007, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається, що рік побудови житлового будинку 1980, загальна площа житлового будинку 123,2 м. кв., житлова площа 81,3 м. кв., допоміжні приміщення: кухня, площею 12,3 м. кв., паливна, площею 1,5 м. кв., кладова, площею 8,0 м. кв., санвузол, площею 5,4 кв. м., коридор, площею 14,7 м. кв.

При будинку є господарська будівля з гаражем, господарська будівля з літньою кухнею, та споруди.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_2 , прийняла після її смерті спадщину, оскільки в шестимісячний строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після смерті матері.

Вона єдиний спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку і прийняли таку немає.

Так як ОСОБА_2 належала на праві власності 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд як голові та членові колгоспного типу двору, а тому право позивача на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того суд враховує, що ОСОБА_1 була членом колгоспного типу двору АДРЕСА_1 та до 15.04.1991 року не втратила права на частку в майні двору, а тому з врахуванням рівності часток членів колгоспного типу двору та встановлених судом обставин справи за позивачем підлягає визнанню право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членом колишнього колгоспного типу двору.

Враховуючи встановлені судом обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що право власності позивача на житловий будинок підлягає захисту в судовому порядку.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтею 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею площею 123,2 м2 :житлова площа 81,3 м., допоміжна площа 41,9 м2, з господарськими будівлями: господарська будівля з гаражем, господарська будівля з літньою кухнею та спорудами, з яких:

- право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею площею 123,2 м2 : житлова площа 81,3 м., допоміжна площа 41,9 м., з господарськими будівлями: господарська будівля з гаражем, господарська будівля з літньою кухнею та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею площею 123,2 м2 : житлова площа 81,3 м., допоміжна площа 41,9 м., з господарськими будівлями: господарська будівля з гаражем, господарська будівля з літньою кухнею та спорудами за ОСОБА_1 як членом колишнього колгоспного типу двору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 27 червня 2024 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.