Справа № 466/2002/23
Провадження № 2/466/294/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Шукост О.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участю третіх осіб: ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любові Вікторівни про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виключення запису про право власності, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовною заявою, уточнивши вимоги якої просить визнати недійним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 28.02.2020 року ОСОБА_4 , зареєстроване приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л.В. за №270; виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності/довірчої власності: 35721499, зареєстрований 28.02.2020 року приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л.В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна житловий будинок, загальна площа 352,4 кв.м, житлова площа 182,7 кв.м, адреса: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної спільної часткової власності у розмірі 1/3 частки ОСОБА_4 та визначити додатковий строк у 5 місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що її батьку ОСОБА_6 належав будинок загальною площею 194,1 кв.м та господарські будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

Батько подарував їй та ОСОБА_5 по 1/3 частини вказаного будинку із господарськими будівлями.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер. Після його смерті відповідач отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину будинку загальною площею 352,4 кв.м.

Стверджує, що загальна площа будинку збільшилася за рахунок добудови, яку проводила вона разом із своїм чоловіком. Окрім того, вважає, що вона фактично прийняла обов`язкову частку у спадщині, оскільки проживає та зареєстрована з 07.06.1976 року у вказаному будинку, а також має другу групу інвалідності з 09.12.2011 року.

В обґрунтування пропущення строку для звернення із заявою про прийняття спадщини покликається на те, що на момент смерті батька вона вже хворіла та хворіє зараз, має другу групу інвалідності, а також вважала, що прийняла спадщину як повнолітня непрацездатна дитина померлого.

Вважає Свідоцтво про право на спадщину за заповітом таким, що підлягає скасуванню.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги заперечила, просила відмовити у їх задоволенні покликаючись на наступне.

03.02.2011 року її дід ОСОБА_6 склав заповіт, відповідно до якого заповів їй 1/3 частину будинку. Після смерті діда вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримала відповідне свідоцтво. Ствердила, що позивачу було достеменно відомо про складений заповіт та про видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Вважає, що позивач втратила своє право на отримання обов`язкової частки, оскільки протягом шести місяців не звернулася до нотаріуса та на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем. Причини пропуску позивачем строку на звернення із заявою про прийняття спадщини вважає неповажними.

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити покликаючись на те, що батько побудував будинок та поділив його на три частки. Її сестра ОСОБА_5 із сім`єю проживала у батьківській частині будинку, а вона разом із чоловіком з 1994 року по 1997 рік розбудували будинок, тому загальна його площа збільшилася. З коштами на будівництво допомагала матір чоловіка, будувати допомагали друзі чоловіка. Відповідач та її мама ніколи не брали участі у будівництві. Позивач ствердила, що з 2015 року вона хворіє та з дому не виходить. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі, де жив, але хоронили його зі Львова, зі спірного будинку.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, покликаючись на аргументи аналогічні викладеним у позовній заяві та уточнених заявах. Зокрема пояснив, що батько позивача та третьої особи у 60х роках побудував будинок, згодом добудувавши ще 84,4 кв.м. загальна площа будинку становила 194,1 кв.м. Будинок розділив на три частини: 1/3 частку залишив собі, та по 1/3 частки виділив донькам позивачу та третій особі. В будинку залишилися проживати доньки, а сам батько переїхав проживати у село. У 1994-1997 роках позивач здійснила добудову належної їй частки будинку, добудова здійснювалася за згодою двох співвласників. Вважає, що відповідач мала успадкувати 1/3 частку належну ОСОБА_6 з загальної площі будинку 194,1 кв.м, а не з врахуванням здійсненою позивачем добудови. Також зазначив, що позивач має право на спадкування обов`язкової частки, оскільки вона є інвалідом ІІ групи, про що відповідач та третя особа достеменно знали. Позивачу стало відомо про прийняття відповідачем спадщини лише під час ознайомленням із спадковою справою, до цього вона навіть не знала про заведення спадкової справи та в силу свого здоров`я не могла звернутися до нотаріуса.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, просила відмовити у їх задоволенні, пояснивши, що дід заповів їй належну йому на праві власності частку у житловому будинку. Про складений заповіт знали всі родичі. Всі документи на будинок виготовляли разом із донькою ОСОБА_3 , яка мала від неї доручення. У 2022 році представник ОСОБА_3 сам запропонував виділити частки в натурі, всі погодилися, проте не зійшлися у сумі компенсації. Ствердила, що ОСОБА_3 було достеменно відомо про смерть ОСОБА_6 , вона сама та її доньки були на похороні. Добудови були здійснені до 1992 року. Твердження ОСОБА_3 , що добудова здійснювалася нею неправдива, оскільки вона не мала на це коштів. Фінансували будівництво дід з бабою та її батьки, а сім`я ОСОБА_7 фактично відповідала за робочу силу. Про наявну у ОСОБА_3 інвалідність їй не було нічого відомо, оскільки остання вільно пересувалася по подвір`ї та вулиці.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, просила відмовити у їх задоволенні, покликаючись на аргументи, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Також зазначила, що ОСОБА_6 було складено заповіт на належну йому 1/3 частку будинку на користь своєї онуки ОСОБА_4 . Нотаріусом було проведено всі необхідні дії для визначення кола спадкоємців та наявного майна, на підставі чого видано оскаржуване свідоцтво. Лише 28.11.2023 року позивач звернулася до нотаріуса про видачу свідоцтва про прийняття нею спадщини. Заперечує факт того, що позивач прийняла спадщину, оскільки вони із спадкодавцем проживали окремо на час його смерті. Також вважає неповажними причини пропуску терміну на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки у 2018, 2019 роках позивач вчиняла активні дії щодо реєстрації майна.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, просила відмовити у задоволенні позову пояснивши, що її батько склав заповіт на її доньку, оскільки будівництво фінансувала її сім`я. Вона працювала у Польщі, а її чоловік мав приватну фірму. Сестра ОСОБА_3 ніколи не працювала, чоловік сестри працював у ДУ «ЛВК №30» . ОСОБА_3 було відомо про смерть батька, оскільки саме вона подзвонила та повідомила про його смерть, та була присутня на його похоронах. Все будівництво припало десь на 80 ті роки та будували все разом.

Заслухавши учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Шевченківським райвиконкомом м.Львова 24.02.1986 року та зареєстрованого ЛМБТІ 25.02.1986 року за реєстраційним № НОМЕР_1 ОСОБА_6 належав на праві власності будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Договором дарування, укладеного 17.07.1986 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_8 та ОСОБА_5 по 1/3 частині житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 .

Після реєстрації шлюбу 19.09.1986 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , остання змінила прізвище на ОСОБА_3 , що стверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 19.09.1986 року Палацом урочистих подій міста Львова.

Відповідно до довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.11.2019 року №2/14147, технічного паспорту виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 19.12.2019 року вбачається, що станом на 29.12.2012 року будинок за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 по 1/3 частині і складається з десяти житлових кімнат, трьох кухонь, загальною площею 352,4 кв.м, житловою 182,7 кв.м. Зміна житлової площі з 84,4 кв.м до 182,7 кв.м в результаті прибудови літ. «А-1»; житлової надбудови «літ. А-2», тамбурів літ. «а-1» , літ. «а-1» та мансарди «Мс», які здійснені до 1992 року і згідно «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженого Наказом Держбуду України 10.07.2001р. № 582/5773 (із змінами та доповненнями) не підлягають здачі в експлуатацію.

03.02.2011 року ОСОБА_6 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Юзва Н.Б., зареєстрованого в реєстрі за №365, згідно з яким він заповів ОСОБА_4 1/3 частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що стверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 10.10.2017 року Зашківською сільською радою Жовківського району Львівської області.

Після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

28.02.2020 року приватний нотаріус Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л.В. видала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видано Свідоцтво складається з 1/3 ідеальної частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається із десяти кімнат житловою площею 182,7 кв.м, трьох кухонь, загальна площа 352,4 кв.м, при будинку є літня кухня літ «Б-2» з прибудовою літ «Б-1».

На підставі вищевказаного Свідоцтва за ОСОБА_4 було зареєстровано право спільної часткової власності на 1/3 частку житлового будинку загальною площею 352,4 кв.м, житловою площею 182,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №323256321, сформованою 17.02.2023 року.

Відповідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.2 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Статтею 66 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо (ст.. 67 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно з ст.69 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно з ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката.

Позивач звертаючись до суду із позовною заявою просить визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_4 покликаючись на те, що загальна площа успадкованого ОСОБА_4 є необґрунтовано збільшена, оскільки на момент складення заповіту площа будинку була менша, а збільшилася за рахунок проведеної нею прибудови. Окрім того, покликається на те, що вона має право на обов`язкову частку після смерті спадкодавця, оскільки хворіє та має другу групу інвалідності.

Відповідно до статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 27.03.2018 року звернулась до приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л.В. із заявою про прийняття спадщини.

28.02.2020 року приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 ідеальної частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , зареєстроване в реєстрі за №270.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №15/2018, у період з 07.10.2017 року по 07.04.2018 року та станом на день видачі свідоцтва про право на спадщину 28.02.2020 року на ім`я ОСОБА_4 , інші особи, в тому числі ОСОБА_3 , із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 не зверталися.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ч.2 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Статтею 66 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо (ст.. 67 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно ст.69 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката.

Відповідно до підпунктів 5.1., 5.5., 5.6. пункту 5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (надалі Порядок вчинення нотаріальних дій), при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов`язково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного кодексу України. Коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №15/2018 приватний нотаріус Кобзар Л.В. надав правову оцінку заповіту, перевірив його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача, перевірив наявність чинних заповітів (інформаційна довідка із спадкового реєстру №51377544 від 27.03.2018р.), витребував у Жовківської державної нотаріальної контори копію заповіту №1-54 від 09.08.2005р., складеного ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що стосувався грошових вкладів, отримано довідку Зашківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 294 від 27.02.2020р. про те, що спадкодавець ОСОБА_6 до дня смерті постійно проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус ОСОБА_10 з`ясовувала у спадкоємця ОСОБА_4 про наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині станом на день відкриття спадщини, що підтверджується заявою ОСОБА_4 про прийняття спадщини за заповітом від 27.03.2018р. та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.02.2020р.; станом на день відкриття спадщини дітей пенсійного віку у ОСОБА_6 не було, інформації щодо наявності інвалідності у ОСОБА_3 ні у ОСОБА_4 ні у нотаріуса не було, із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3 в межах шестимісячного строку передбаченого законом для прийняття спадщини остання не зверталася.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно, ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст..1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1271 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не звернулася із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_3 на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , а відповідно втратила своє право на обов`язкову частку у спадковому майні.

Щодо покликання ОСОБА_3 про те, що нею здійснювалася прибудова до будинку, а тому ОСОБА_4 немає права на успадкування майна, збудованого за кошти позивача, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із договору дарування частини житлового будинку, посвідченого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою від 17.07.1986 року за реєстровим №2217, зареєстрованого ЛМБТІ р.№7622 від 20..04.1987 року, ОСОБА_6 подарував ОСОБА_3 1/3 ідеальну частку будинку.

Згідно з довідками ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.11.2019 року №2/14147 та 25.08.2022 року №3049-3 частка ОСОБА_3 становить 1/3 частину.

Відповідно до технічного паспорта від 19.12.2019р. виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на замовлення ОСОБА_3 в експлікації вказана загальна площа 352,4 кв.м.; у розділі «Характеристики будинку садибного типу» в графі «рік спорудження/реконструкції» вказані роки здійснення забудов 1965-1992рр.

ОСОБА_3 не оскаржувала дії ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», довідка ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.11.2019р. №2/14147, технічний паспорт виготовлений ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 19.12.2019р. є чинними і відповідають матеріалам інвентаризаційної справи.

ОСОБА_3 надано в розпорядження суду квитанції про купівлю шлакоблоків, проте з таких, на думку суду, неможливо прийти до однозначного висновку про проведення будь-яких добудов ОСОБА_3 у будинку по АДРЕСА_1 , оскільки накладні виписані не на ім`я ОСОБА_3 , а куплені будівельні матеріали могли бути використані будь-де. Встановлення електролічильника, дозвіл на підключення бетономішалки, фотографії будинку не підтверджують проведення ОСОБА_3 добудов. Заява ОСОБА_5 від 30.01.1995 року та заява ОСОБА_6 від 30.01.1995 року про надання згоди на добудову можуть вказувати про намір ОСОБА_3 здійснювати певну добудову, однак не підтверджують факт проведення таких та з таких не вбачається площі можливою прибудови.

Жодних відомостей про те, що співласниками здійснювався поділ майна в натурі в розпорядженні суду немає, а тому 1/3 частка будинку ідеальна, майно належить співвласникам на праві спільної часткової власності. Окрім того, жодних доказів, які б підтверджували виділення ОСОБА_3 у фактичне користування конкретних приміщень чи збільшення її частки у спільній частковій власності не надано, також не надано достатніх доказів того, що добудова проводилася виключно за кошти ОСОБА_3 та інші співвласники не брали участі у проведенні добудов. Більше того, зі пояснень учасників справи вбачається, що ОСОБА_3 не працювала та не отримувала доходів.

У судовому засіданні допитані в якості свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Так, свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 1982 року, всіх сторін по справі знає, вони є її сусідами. Їй відомо, що ОСОБА_3 хворіє та не виходить із будинку, з нею проживають дві доньки, чоловіка ОСОБА_14 вона давно не бачила. Лише раз була у них вдома, у 2023 році, коли ОСОБА_3 писала заяву нотаріусу. Також їй відомо, що ОСОБА_3 ніколи не працювала. У 1994 році в них на подвір`ї була будова, проте їй не відомо хто давав кошти на будівництво.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що він знайомий із ОСОБА_3 та її чоловіком, також знає її сестру. Бував в них вдома та бачив, що вони здійснювали добудову десь в середині 90х років. Він допомагав в підсобних роботах. Йому не відомо чи відповідач надавала кошти на будівництво. Чи працювала ОСОБА_3 він не знає, також не знає коли її чоловік виїхав за кордон.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 пояснила, що ОСОБА_3 є її матір, а ОСОБА_5 тітка, ОСОБА_4 двоюрідна сестра. В будинку вона проживає з народження. Її мама прикута до ліжка з 2015 року. Із тіткою та двоюрідною сестрою були нормальні відносини, поки не почався поділ майна. Ствердила, що саме її батьки здійснювали добудову будинку, дідусь проживав у селі та фінансово не допомагав. У ОСОБА_15 був хороший майновий стан, проте вони не допомагали у будівництві. Про смерть діда ОСОБА_6 знали всі, зокрема і її мама, на похороні також були всі. Після смерті діда документами займалася ОСОБА_4 .

Таким чином, з показів свідків не можливо прийти до висновку, що кошти на прибудову давали виключно позивач та її чоловік, оскільки позивач ніде не працювала, а щодо майнового стану її чоловіка нічого достеменно не відомо. Твердження представника позивача про те, що відповідачем було сфальсифіковано документи, які подавалися для виготовлення технічного паспорту голослівні, та жодними документами не підтверджені.

Щодо вимоги ОСОБА_3 про визначення їй додаткового строку у 5 місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_16 звернулася до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після свого батька ОСОБА_6 на спадкове майно житловий будинок АДРЕСА_1 лише 28.11.2023 року, через дев`ять місяців після подання позовної заяви до суду.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з матеріалів спадкової справи, зокрема довідки виданої Зашківською сільською радою Жовківського району Львівської області № 294 від 27.02.2020 року, спадкодавець ОСОБА_6 до дня смерті постійно проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Водночас ОСОБА_3 із 07.06.1976 року і по даний час зареєстрована і проживає у будинку за адресою АДРЕСА_1 , що визнається самою позивачкою, а також підтверджується копією її паспорта. ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини у передбачений законом строк не подала, а звернулася із такою заявою із пропуском шестимісячного строку, після спливу 6 (шести) років.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові від 17.02.2022р. по справі № 953/15603/20, постанові від 20.09.2023 по справі №638/16540/20 Верховний Суд зробив висновки про те, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Вирішуючи спори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суди мають враховувати, що прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини потрібними є волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Підставою для визначення судом додаткового строку для подання заяви є виключно наявність поважних причин, тобто таких, які безумовно унеможливлювали вчинення особою дій по прийняттю спадщини. Такі причини та обставини мають існувати об`єктивно, тобто незалежно від особистих уявлень спадкоємця чи сприйняття ним певних фактів. Встановлений законом шестимісячний строк є цілком розумним та достатнім для вчинення спадкоємцем юридично значимих дій щодо прийняття спадщини, а тому причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення дій щодо прийняття спадщини, мають існувати протягом усього цього строку, або принаймні його істотної частини з такими наслідками, щоб протягом решти строку спадкоємець об`єктивно не мав змоги реалізувати своє право на прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, що відповідає висновкам Верховного Суду України у постанові від 18.04.2023р. у справі №359/8547/20.

Звертаючись до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини, позивач як на підставу поважності причин пропуску строку покликається на те, що важко хворіє, з 2011р. має по життєву інвалідність другої групи. На підтвердження подає додає довідку МСЕК серія 10ААА№846730.

Однак, наведені ОСОБА_3 аргументи не можуть свідчити про існування непереборних, істотних обставин що унеможливлювали звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини до 07.04.2018 року. Відповідно до довідки МСЕК серія 10ААА №846730 від 09.12.2011р. інвалідність другої групи (загальне захворювання) встановлена ще у 2011р., у висновку про умови праці вказано, що протипоказана робота з фізичними навантаженнями. Водночас інвалідність не стала на перешкоді для звернення в суд про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, звернення ОСОБА_3 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 на спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 28.11.2023 року.

Також, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (Інформаційна довідка №360221027 від 27.12.2023р.) ОСОБА_3 не зважаючи на інвалідність після смерті ОСОБА_6 активно вчиняла правочини щодо набуття, реєстрації та поділу нерухомого майна. а саме: 04.10.2018р. реєстрація права власності на 1/2 житлового будинку, загальною площею 83,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ; 04.10.2018р. реєстрація права власності на 1/2 земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0012, площею 0,8347 га, за адресою: АДРЕСА_2 ; 17.04.2019р. укладення договору поділу земельної ділянки, припинення спільної власності щодо земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . договір укладався приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Львівської області Кобзар Л.В.; 27.09.2019р. реєстрація права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0013, площею 0,125 га.

Як вбачається із нотаріально посвідченої заяви від 02.12.2019р. ОСОБА_3 зверталася в органи держгеокадастру та надавала свою згоду на розподіл земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0012, площею 0,8347 га, за адресою: АДРЕСА_2 .

15.01.2018 року ОСОБА_3 оформляла довіреність на ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойко О.І.

11.12.2018 року ОСОБА_3 була замовником технічної інвентаризації та виготовлення технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , що вбачається із копії технічного паспорту, що долучений позивачкою до матеріалів справи.

19.12.2019 року ОСОБА_3 була замовником технічної інвентаризації та виготовлення технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , що вбачається із копії технічного паспорту, що долучений позивачкою до матеріалів справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що інвалідність ОСОБА_16 , її юридична необізнаність, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи те, що сторонам по справі належить по 1/3 ідеальної частки будинку, часток в натурі не виділялося, відповідно до технічно паспорту будинку загальна площа становить 352,4 кв.м, відповідно до складеного ОСОБА_6 заповіту частка майна, яку він заповів ОСОБА_4 становить 1/3, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 правомірно успадкувала 1/3 частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , нотаріусом ОСОБА_10 було дотримано процедури видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме: здійснено перевірку факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, перевірку прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, здійснені відповідні заходи для встановлення складу спадкового майна, подано запити щодо реєстрації права власності за померлим, про технічну характеристику майна, про наявність відомостей про обтяження на таке майно (обтяжень не встановлено), з`ясувала наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку. Відтак, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 142, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участю третіх осіб: ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любові Вікторівни про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виключення запису про право власності, визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з моменту проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 12.07.2024 року.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівна, місцезнаходження: Львівська обл, Львівський район, м.Жовква, вул.Й.Сліпого, 2/2.

Суддя О. І. Баєва