Справа № 444/869/24
Провадження № 2/444/554/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (юридична адреса: АДРЕСА_2 ) про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Жовківського районного суду Львівської області із позовною заявою до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди. Просить суд прийняти рішення про відшкодування йому за рахунок відповідача ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 120000 (сто двадцяти тисяч) грн. моральної шкоди і понесених ним судових витрат у розмірі 6211,00 грн. з підстав зазначених у позові.

Представником відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України, подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання позовних вимог. Просить в позові відмовити з підстав зазначених у відзиві.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Просять їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Надав пояснення аналогічно викладеним у відзиві на позовну заяву. Просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , користується автомобілем марки "ВАЗ 210634", номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований на його дружину ОСОБА_5 .

Як зазначив позивач у позовній заяві, що в 2023 р. він провів повний ремонт вказаного автомобіля, а саме: поставив новий двигун, нові колеса, підварив кузов і виконав інші роботи. На покупку кузова, інших частин до автомобіля, оплату за ремонт він затратив грошову суму еквівалентну 1500 доларів США.

07.08. 2023 р. в селі Гряда Львівського району Львівської області приблизно в 19 год 30 хв. відбулось ДТП, за участю його автомобіля та автомобіля марки "LEXUS IS 200", номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 .

Як зазначив позивач у позовній заяві, що в результаті ДТП він отримав забійну рану на голові, нозі, внаслідок чого переніс фізичну біль і психологічний стрес, а автомобіль отримав значні технічні пошкодження. Він хотів викликати швидку допомогу для надання йому медичної допомоги і фіксування заподіяних тілесних ушкоджень, але так як вони були не значні, відповідач Шакіров на місці ДТП обіцяв позивачу повністю відшкодувати заподіяні збитки, а тому за медичною допомогою він не звертався.

З копії постанови Жовківського районного суду Львівської області від 07.09.2023 року (а.с.23) видно, що ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 /вісімсот пятдесят/ грн. 00 коп. в дохід держави. Стягнено з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ; працюючого ФОП, паспорт НОМЕР_3 виданий Сокальським РВ ГУДМС України у Львівськй області від 09.04.2015 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 536 /пятсот тридцять шість/ грн. 80 коп. судового збору, який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Тобто, дана дорожньо-транспортна пригода трапилась виключно по вині ОСОБА_4 , який не врахував дорожньої обстановки та порушив п. п. 12.1 ПДР України за що був притягнутий Жовківським районним судом до адміністративної відповідальностті за ст. 124 КпАП.

Судом встановлено, що страхова компанія, де був застрахований автомобіль відповідача оцінила суму відшкодування 20000,00 грн., яка не покриває витрат позивача на проведений ремонт. Позивач звертався до відповідача з проханням відремонтувати його автомобіль, однак він відмовив виконати дану раніше обіцянку.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав моральну шкоду, яка, як він зазначає, виразилась в наступному:при дорожньо-транспортній в результаті зіткнення з автомобілем відповідача він вдарився головою, ногою об виступаючі частини в атомобілі в результаті чого отримав незначні тілесні пошкодження , переніс фізичну біль і стрес від переляку; переніс моральні страждання в результаті вимушених змін, які відбулись в його житті; позбавлений можливості використовувати автомобіль; відсутність транспорту створює для нього ряд інших незручностей. яких не було до дорожньо-транспортної пригоди, що викликає в позивача моральні переживання; в результаті вказаних переживань він часто став безпричинно нервуватись, в нього порушився нормальний сон.

Частинами 1, 3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Також відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди судом враховуються вимоги пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5, яким визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин.

Однак, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та переживань. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді.

Суд враховує те, що своїми діями відповідачем завдано моральної шкоди позивачу, що виразилася в душевних стражданнях у зв"язку з протиправною поведінкою відповідача та знищенням нею майна позивача.

Разом з тим, застосовуючи принцип розумності та справедливості, визнає, що заявлена позивачем до відшкодування моральна шкода є завищеною, а тому дана позовна вимога підлягає до часткового задоволення.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то суд приходить до висновку, що така підлягає до задоволення.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.

Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано:

- договір № 2 від 16.02.2024 року (а.с.11);

- розрахунок наданих послуг адвоката Савчука О.Л. (а.с.9);

- квитанцію до прибуткового касового ордеру № 12 від 20.02.2024 року на суму 5000,00 грн. (а.с.10) .

У зв"язку з вищенаведеним позовна вимога позивача про стягненн з відповідача 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Так розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., а тому такий слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Керуючись статтею 23, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ; працюючого ФОП, паспорт НОМЕР_3 виданий Сокальським РВ ГУДМС України у Львівській області від 09.04.2015 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 )

в користь ОСОБА_1 (який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт НОМЕР_5 виданий Галицьким РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області 12.03.1997 року; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 )

20 000 (двадцять тисяч гривень) грн. 00 коп. - моральної шкоди;

5000 (пять тисяч гривень) грн. 00 коп. - витрат на правничу допомогу;

1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. - судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 26 червня 2024 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.