Заводський районний суд м. Запоріжжя
О К Р Е М А Д У М К А
судді Заводського районного суду м.Запоріжжя Погрібної О.М. на рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 02 липня 2024 року.
02 липня 2024 року Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Погрібної О.М., присяжних Никитенка Р.М., Токара С.М., розглянув цивільну справу ЄУН 332/2143/24 (провадження № 2-о/332/2143/24) за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчий комітет Запорізької міської ради в особі служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 , про усиновлення малолітньої дитини,
За наслідками розгляду даної цивільної справи суд прийняв рішення про задоволення заяви та ухвалив:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчий комітет Запорізької міської ради в особі служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 , про усиновлення малолітньої дитини,- задовольнити.
Зобов`язати Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни: до актового запису № 309 від 17 липня 2012 року, про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в місті Запоріжжі, який внесений Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, вказавши в графі батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, змінити прізвище дитини з « ОСОБА_3 » на прізвище « ІНФОРМАЦІЯ_5 », змінити по батькові дитини з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та видати свідоцтво про народження дитини.
Статтею 293ЦПК України передбачено, що розгляд справ про усиновлення проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних.
Відповідно до частини 3 статті68 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на присяжних поширюються гарантії незалежності і недоторканності суддів, установлені законом, на час виконання ними обов`язків із здійснення правосуддя.
За змістом частини 1 статті 35 ЦПК України питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім.
Згідно з частиною 3статті 35 ЦПК України суддя, не згодний із рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Проте, я не згодна з ухваленим рішенням з наступних підстав:.
Статтею 207 СК України визначено поняття усиновлення та його мету. Зокрема, приводом до усиновлення є бажання прийняти дитину у свою сім`ю на правах сина чи доньки і здійснюється воно з метою забезпечення гармонійних та стабільних умов життя цієї дитини у її найвищих інтересах. Передумовою усиновлення є тісний психо-емоціний зв`язок між особою, що бажає усиновити дитину та самою дитиною, а також взаємне бажання поріднитися.
Подання заяви про усиновлення дитини з метою отримання певної вигоди для себе, не допускається. Така заява не може бути задоволена судом навіть у випадку, якщо дитина щиро цього бажає.
Так, відповідно до ч.ч.1,2 статті 211 СК України, усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Кількість дітей, яку може усиновити один усиновлювач, не обмежується.
Як встановлено судом, різниця у віці між заявником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як усиновлювачем та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,як дитиною, яку він має намір усиновити, менша за 15 років на 2 місяці 25 днів, що суперечить вимогам ст.211 СК України, а тому в даному випадку процедура усиновлення є неможливою.
Відповідності до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частин 1 - 3 ст.218 СК України, щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам.
Частиною п`ятою статті 24 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що усиновлення допускається виключно в інтересах дитини України відповідно до закону.
Сімейний кодекс України є спеціальним Законом, який регулює сімейні правовідносини, в тому числі усиновлення, та не містить норми, яка передбачає можливість зменшення різниці у віці між усиновителем та дитиною.
Норма ст.211 СК України є імперативною, не містить виключень та застережень, а тому посилання представника заявника на практику Європейського Суду з прав людини, у даному випадку, не можуть слугувати підставою для задоволення заяви про усиновлення.
Посилання сторони заявника на статтю 9 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої)», відповідно до частини 1 якої дитина може бути усиновлена лише, якщо усиновлювач досягнув установленого законом із цією метою мінімального віку; такий мінімальний вік не може бути меншим за 18 років і більшим за 30 років. Між усиновлювачем і дитиною повинна бути відповідна різниця у віці, ураховуючи найвищі інтереси дитини, бажано, щоб різниця становила принаймні 16 років, та разом з тим частиною 2 передбачено, що у найвищих інтересах дитини закон може дозволити відступ від вимоги стосовно мінімального віку або різниці у віці:
a) коли усиновлювач є другим з подружжя або зареєстрованим партнером батька чи матері дитини або
b) у силу виняткових обставин,
вважаю безпідставним, оскільки з аналізу даної правової норми вбачається, що при вирішенні питання про усиновлення, саме законом дозволяється відступ від вимоги стосовно мінімального віку або різниці у віці. Законодавцем зазначені вимоги враховані та відображені в частині 2 статті 211 СК України, відповідно до якої усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років, тобто зі зниженням від рекомендованої Європейською конвенцією про усиновлення дітей (переглянутою)» різниці на один рік.
На моє переконання у даній цивільній справі, підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про усиновлення малолітньої дитини були відсутні.
Суддя: О.М.Погрібна