Справа № 686/8541/24
Провадження № 2/686/3434/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 червня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

27 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого вказав, що 12.09.2017 року шляхом підписання розписки уклав із відповідачем договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав в борг грошові кошти в сумі 30000 доларів США під десять відсотків в місяць, які зобов`язався повернути по 12.05.2018 року.

Разом з тим, незважаючи на закінчення строку договору, кошти за розпискою залишаються не повернутими. Тому, позивач ОСОБА_1 змушений звертатися до суду з вимогою про стягнення вказаної заборгованості у розмірі 30000 доларів США із нарахованими згідно умов розписки відсотками, що становлять 21000 доларів США з ОСОБА_2 на його користь.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.04.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.05.2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явився, його представник надіслала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи без участі позивача та його представника, заявлені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі.

Таким чином, оскільки проти цього не заперечувала представник позивача, суд ухвалив проводити розгляд справи без відповідача з ухваленням заочного рішення по справі в порядку положень ст. 280 УПК України.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом об`єктивно встановлено, що 12.09.2017 року шляхом складення розписки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики згідно якого ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 30000 доларів США, які зобов`язався повернути до 12.05.2018 року. Також, у вказаній розписці сторони погодили, що грошові кошти надаються позичальнику під відсотки, а саме під десять відсотків у місяць. Тобто сума процентів, що підлягала до сплати щомісячно протягом строку дії Договору складає 3000 доларів США.

Наданий представником позивача суду оригінал розписки від 12.09.2017 року підписаний власноручним підписом ОСОБА_2 .

Разом з тим, в обумовлений розпискою строк 12.05.2018 року відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав та не повернув отримані грошові кошти позивачу.

Таким чином, у зв`язку із невиконання ОСОБА_2 умов Договору позики від 12.09.2017 року, у останнього перед ОСОБА_1 утворилась заборгованість, що разом з відсотками складає 51000 доларів США (30000 доларів США основної суми боргу + 3000 доларів США * 7 місяців строку дії Договору).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК). Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Оскільки строк виконання зобов`язання за договором позики настав, відповідач ОСОБА_2 зобов`язання за договором не виконав, а тому з нього підлягає стягненню борг за договором позики разом із нарахованими відсотками у загальному розмірі 51000 доларів США.

Відповідно до ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

З огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі N 14-134цс18, Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі N 14-446цс18.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказів відсутності заборгованості відповідача перед позивачем або недійсності договору позики від 12.09.2017 року матеріали справи не містять, разом з тим наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань зо Договором.

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за договором позики від 12.09.2017 року у розмірі 51000 доларів США, що складається із загальної суми заборгованості у розмірі 30000 доларів США та суми нарахованих відсотків у розмірі 21000 доларів США.

Щодо розподілу судових витрат по справі, то в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача, сплачений останнім судовий судовий збір у розмірі 15140 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 280-285 ЦПК України, ст. ст. 207, 524, 525, 526, 533, 610, 612, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , що проживає в АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає в АДРЕСА_2 , суму боргу за Договором позики від 12.09.2017 року у розмірі 30000 доларів США та проценти у розмірі 21000 доларів США, а разом стягнути 51000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , що проживає в АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає в АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 15140,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи

Суддя Сергій Стефанишин