ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 711/5724/22
Провадження № 22-ц/821/1077/24
Категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Яцюк Максим Васильович

відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Гармаш Неля Миколаївна

третя особа: Служба у справах дітей органу опіки та піклування Черкаської міської ради

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича на додаткове рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 02 травня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Демчика Р.В. в приміщенні Придніпровського районного суду м.Черкаси) за заявою представника ОСОБА_2 адвоката Гармаш Нелі Миколаївни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа: Служба у справах дітей органу опіки та піклування Черкаської міської ради та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог

У провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа: Служба у справах дітей органу опіки та піклування Черкаської міської ради та за зустрічним позовом представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.04.2024 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Яцюка М.В. до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа: Служба у справах дітей органу опіки та піклування Черкаської міської ради.

Зустрічний позов представника ОСОБА_2 - адвоката Гармаш Н.М. до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю задоволено частково.

Визначено місце проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 992,40 грн. судового збору.

В задоволені решти позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

23 квітня 2024 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гармаш Н.М. про ухвалення додаткового рішення у справі.

В заяві просить суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12800 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 02 травня 2024 року доповнено резолютивну частину рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2024 року, наступним абзацом:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 7000 грн.»

Додаткове судове рішення, зокрема, мотивовано тим, що враховуючи надані заявником докази, застосовуючи критерії розумності розміру заявлених до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі та виходячи із загальних засад цивільно-процесуального законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, суд прийшов до висновку про те, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 12800 грн. є завищеним. Обгрунтованим розміром понесених витрат на правничу допомогу суд вважав 7000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із додатковим рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 02 травня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Яцюк М.В. подав апеляційну скаргу, в якій вважаючи додаткове рішення суду першої інстанції таким, що суперечить нормам процесуального та матеріального права, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення питання щодо розподілу понесених позивачем судових витрат, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Гармаш Н.М. щодо розподілу судових витрат відмовити.

Апеляційна скарга зокрема мотивована тим, що фактично судом ухвалено не додаткове рішення, а внесено доповнення до вже ухваленого судового рішення від 16 квітня 2024 року, що є порушенням вимог ст. 270 ЦПК України.

Вказує, що сторона відповідача у відповідності до ч. 8 ст.141 ЦПК України не заявляла клопотання про надання доказів понесення судових витрат після ухвалення рішення суду. Крім того, така заява подана з пропуском п`ятиденного терміну та матеріали справи не містять детального опису робіт.

Також скаржник стверджує, що правничу допомогу в даній справі надано не адвокатом, а фізичною особою-підприємцем, а відтак такі витрати розподілу не підлягають.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 16 липня 2024 року, представник ОСОБА_2 адвокат Гармаш Н.М. вважає, що додаткове рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 02 травня 2024 року законне та прийняте на підставі вірно встановлених обставин справи, а тому апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2024 року не було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених витрат на професійну правничу допомогу адвокатом.

19 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку представником ОСОБА_2 адвокатом Гармаш Н.М. скеровано до Придніпровського районного суду м. Черкаси заяву про ухвалення додаткового рішення з приводу розподілу судових витрат на правничу допомогу адвоката із наданням відповідних доказів, які підтверджують їх понесення ОСОБА_2 та загальний розмір (том 2, а.с. 3-18).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону у повній мірі не відповідає.

Здійснюючи апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення щодо правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з вимогами статті 268 ЦПК України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення суду.

Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складено повне рішення.

Рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Зі змісту додаткового рішення суду від 02 травня 2024 року у справі № 711/5724/22 вбачається, що сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце були повідомлені належним чином.

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 02 травня 2024 року доповнено резолютивну частину рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2024 року, наступним абзацом:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 7000 грн.»

З викладеного слідує, що фактично судом першої інстанції було вирішено заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Гармаш Н.М. від 19 квітня 2024 року про ухвалення додаткового рішення шляхом доповнення резолютивної частини рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2024 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 269 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.

Судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.

Отже, законом передбачені випадки, коли недоліки рішення суду можуть бути усунені тим самим судом, що його ухвалив.

Описка це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо).

Арифметична помилка це неточність у розмірі присудженого, неправильність арифметичних розрахунків.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні, постанові або ухвалі), суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номеру і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи тощо), або мають технічний характер (тобто, виникли в процесі виготовлення тексту рішення).

Таким чином, виправлення допущених у рішенні, постанові, ухвалі описок, арифметичних помилок допускається, якщо, при цьому, не зачіпається суть судового рішення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, в контексті змісту рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2024 року, судом фактично здійснено не виправлення описки/арифметичної помилки в рішенні, а частково змінено шляхом доповнення його резолютивної частини щодо розподілу судових витрат між сторонами, що є недопустимим та не відповідає положенням статті 269 ЦПК України.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що при вирішенні даного питання суд першої інстанції порушив норми процесуального права, зокрема, приписи статей 268, 269 ЦПК України, оскільки фактично змінив рішення після його проголошення.

В рішеннях Європейського суду з прав людини наголошується на тому, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. (Рішення ЄСПЛ у справі "Де Куббер проти Бельгії" від 26.10.1984 та Рішення ЄСПЛ у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" від 28.10.1998). Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як "явну помилку" (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (Справа "Хамідов проти Росії").

За змістом частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування додаткового рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 02 травня 2024 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі по суті апеляційний суд враховує наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведе, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктами 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до положень частини 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 134 цього Кодексу).

Судом встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_2 в суді першої інстанції здійснювала адвокат Гармаш Н.М. , що підтверджується ордером СА № 1043264 від 07.12.2022 року.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката стороною відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом подано Договір про надання правової допомоги №08 від 01.07.2022 року; Додаткову угоду №1 від 01.12.2022 року; Акт приймання-передачі виконаних робіт від 17.04.2024 року; Платіжні інструкції від 03.06.2023 року, від 30.06.2023 року, від 19.04.2024 року.

Скаржник стверджує, що заява про ухвалення додаткового рішення подана з пропуском п`ятиденного терміну для подання відповідних доказів та сторона до закінчення судових дебатів не заявила клопотання про надання доказів витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Проте, такі твердження апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси ухвалено 16 квітня 2024 року, а 19 квітня 2024 року (на третій день після ухвалення судового рішення) представником ОСОБА_2 адвокатом Гармаш Н.М. скеровано до Придніпровського районного суду м. Черкаси заяву про ухвалення додаткового рішення з приводу розподілу судових витрат на правничу допомогу адвоката із наданням відповідних доказів, які підтверджують їх понесення ОСОБА_2 та загальний розмір (том 2, а.с. 3-18).

Відтак строк на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення з приводу розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу не пропущено.

Крім того, подаючи зустрічний позов, представник ОСОБА_2 адвокат Гармаш Н.М. зазначила орієнтовний розрахунок витрат та заявила клопотання про розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи. З викладеного слідує, що вимоги ст. 141 ЦПК України з приводу заявлення відповідного клопотання та подання доказів було дотримано.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що договір про надання правової допомоги підписано не з адвокатом, а з фізичною особою-підприємцем, яка не має процесуального статусу у даній справі, а відповідно витрати на правничу допомогу адвоката за таким договором не підлягають розподілу.

Так, зі змісту Договору про надання правової допомоги №08 від 01.07.2022 року вбачається що його сторонами є адвокат Гармаш Н.М. та клієнт ОСОБА_2 .

Будь-які обгрунтовані підстави стверджувати, що правнича допомога надана не адвокатом, а ФОП у суду апеляційної інстанції немає. Крім того, кожна особа має право самостійно обирати вид господарської діяльності. Проте, в даному випадку господарська діяльність адвоката Гармаш Н.М. як ФОП не впливає на обсяг наданої правової допомоги як адвоката при розгляді даної справи.

Так, за умовами договору від 01.07.2022 року:

- Клієнт доручає, а Виконавець приймає на себе доручення з надання Клієнту правової допомоги на умовах, передбачених Договором;

- Виконавцем надаються такі види правової допомоги: надання консультацій та роз`яснень з юридичних питань, усних та письмових довідок щодо законодавства; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів Клієнта в судах, правоохоронних органах, органах місцевого самоврядування, організаціях будь-якої форми власності, перед фізичними та юридичними особами.

- Надання Адвокатом правової допомоги Клієнту здійснюється на платній основі (потрібне підкреслити). При умові, якщо правова допомога надається Клієнту на платній основі, то Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар, розмір якого обумовлений в додатку №1 до цього договору.

Додатковою угодою №1 від 01.12.2022 року сторони визначили, що вартість послуг є фіксованою та становить 12800 грн. Оплата за надання правової допомоги здійснюється протягом 10 днів з дня отримання відповідного Рахунку за надання правничої допомоги після підписання акту виконаних робіт. Правова допомога вважається наданою після підписання Акту виконаних робіт, який підписується сторонами, який підписується Сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

Як вбачається з акту приймання-передачі виконаних робіт від 17.04.2024 року виконавцем була своєчасно та якісно надана правова допомога Клієнту на ведення справи №711/5724/22 в Придніпровському районному суді м. Черкаси.

Вартість наданої правової допомоги склала 12800 грн. Підписуючи цей акт, сторони засвідчують, що послуги надані належним чином, претензій одна до одної сторони не мають.

З доданих платіжних інструкцій від 03.06.2023 року, від 30.06.2023 року, від 19.04.2024 року вбачається що ОСОБА_2 сплачено адвокату Гармаш Н.М. 12800 грн. витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

З викладеного слідує, що представником ОСОБА_2 адвокатом Гармаш Н.М. на адресу суду були надані докази, які об`єктивно та документально підтверджують факт понесення ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, проте колегія суддів зауважує, що заявлена до стягнення сума за виконану адвокатом роботу, є надміру завищеною.

Так, при визначенні суми конкретного відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Надаючи оцінку доказам у справі, суд апеляційної інстанції враховує позицію Великої Палати ВС , висловлену у справі № 904/4507/18, де зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VІ).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат ЄСПЛ керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі «Пакдемірлі проти Туреччини».

Приймаючи до уваги надані представником ОСОБА_2 адвокатом Гармаш Н.М. докази, враховуючи принципи співмірності та критерії розумності розміру витрат, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру таких витрат та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 258, 270,374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича задовольнити частково.

Додаткове рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 02 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Заяву представника ОСОБА_2 адвоката Гармаш Нелі Миколаївни про ухвалення додаткового рішення з розподілу судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 7000 грн.

В решті - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М Новіков

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлено 18 липня 2024 року/