ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/29/24Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 22-ц/817/538/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №951/29/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Крамар Володимир Петрович на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2024 року (ухвалене суддею Гриновець О.Б., повний текст рішення складено 25 березня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дітей,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі.

За час перебування у шлюбі в них народилися троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після припинення подружніх відносин діти проживають з нею та її новим чоловіком ОСОБА_6 і знаходяться на їхньому повному матеріальному забезпеченні.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 23 травня 2019 року задоволено її позов та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання трьох спільних дітей, у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2018 року та до досягнення дітьми повноліття.

Вказувала, що підставою її звернення до суду стала зміна сімейного та матеріального стану, а саме народження ще однієї дитини від нового шлюбу. На момент звернення до суду вона не має самостійних доходів, здійснює догляд за молодшою дитиною, отримує допомогу на дітей, які виховуються у багатодітній сім`ї, в тому числі, спільних з відповідачем дітей.

Також вказувала, що відповідач є здоровим, працездатним чоловіком, інших осіб зобов`язаних за законом утримувати у нього немає. Присуджена сума аліментів на трьох дітей не забезпечує їх життєвих потреб.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2024 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує на те, що у неї змінився матеріальний та сімейний стан так як у новому шлюбі, що був укладений 27 вересня 2019 року народилася ще одна дитина, яка також перебуває на її утриманні.

Звертає увагу, що на момент винесення рішення про стягнення аліментів на трьох спільних дітей з відповідача, відбулася значна інфляція грошової одиниці України, збільшився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, вартість продуктів харчування, одягу, взуття, ліків, засобів гігієни, що зумовило більші витрати на дітей.

Також зазначає, що з причин погіршення її здоров`я, вона потребує постійного медичного лікування, що зумовлює додаткове фінансове навантаження.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 4 ст. 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 (а.с. 10-12).

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 23 травня 2019 року у справі №600/882/18 позовні вимоги ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2018 року та до досягнення дітьми повноліття.

27 вересня 2019 року ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с. 13).

У новому шлюбі у позивачки народився син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 (а.с. 14).

З відомостей з Держарного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору стало відомо, що станом на 27 грудня 2023 року доходи ОСОБА_1 з 2 по 3 квартали 2023 року становлять 2 100,00 грн, 8 000,00 грн, 2 100,00 грн, 8 000,00 грн, 2 100,00 грн, 8 000,00 грн, 2 100,00 грн, 8 000,00 грн, 2 100,00 грн, 8 404,16 грн, 2 100,00 грн, 4 952,38 грн (а.с. 15).

Згідно з довідкою № 803 від 27 грудня 2023 року, виданою відділом соціального забезпечення № 4 Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Козівському РУСЗН та отримує допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях (а.с. 16).

Відповідно до витягів від 21 лютого 2024 року № 35 та від 21 березня 2024 року №64 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (а.с. 51).

Згідно з довідкою № 43 від 23.02.2024, виданою сімейним лікарем ОСОБА_11 , ОСОБА_1 знаходиться на диспансерному обліку (а.с. 52).

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач уклав новий шлюб з ОСОБА_12 .

Від даного шлюбу у нього ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дочка ОСОБА_13 , згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 (а.с. 33).

Згідно з акту обстеження на предмет факту проживання сім`ї гр. ОСОБА_2 від 06 березня 2023 року, встановлено, що сім`я відповідача складається з таких осіб: дружина ОСОБА_12 , дочка ОСОБА_13 , сини дружини - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які проживають без реєстрації в житловому будинку на АДРЕСА_1 (а.с. 37).

Відповідно до довідки № 123 від 05 лютого 2024 року, виданої Приватним агропромисловим підприємство «Агропродсервіс», дружина відповідача ОСОБА_12 займає посаду помічника землевпорядника та її дохід з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року склав 89 019,83 грн (а.с. 27).

Із копії трудової книжки серії НОМЕР_7 , яка заповнена 01 червня 2001 року, вбачається, що ОСОБА_2 23 липня 2009 року звільнений з роботи за згодою сторін (а.с. 28-30).

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають не повністю.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право вимагати зміну розміру аліментів не може заперечуватися з огляду на мінливість життєвих обставин, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм Сімейного кодексу України, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини" та ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі" ).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивачка посилалася на те, що у неї змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народився син від іншого шлюбу, що стало причиною у зміні її становища.

Такі доводи самі по собі не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

Так, у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 встановлено, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Адже, позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану.

Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (висновки Верховного Суду викладені у постанові від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 7 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі "М.С. проти України" йдеться про визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з вищенаведеного та доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції у справі, оскільки докази, подані позивачкою, не свідчать про таку зміну матеріального або сімейного стану сторін, яка б давала підстави для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача.

Також, не дають підстав для задоволення позовних вимог і доводи позивачки про збільшення витрат на утримання дітей.

Так, тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Верховний Суд звертає увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення (постанова Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 вересня 2019 року №632/580/17).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до переконання, що твердження позивачки про збільшення витрат на утримання дітей, у тому числі з підстав інфляції грошової одиниці України, збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, збільшення вартості продуктів харчування, одягу, взуття, ліків, засобів гігієни не є обставинами у розумінні статті 192 СК України, що є підставою для перегляду розміру аліментів.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що у законодавстві присутній інший механізм індексації (підвищення) розміру аліментів, визначеного раніше судом у твердій грошовій сумі у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Даний механізм надасть можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Підвищення розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, можливе через звернення позивачки до виконавчої служби зі заявою про здійснення відповідного перерахунку.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Також судом апеляційної інстанції не можуть братися до уваги доводи апеляційної скарги про зміну фінансових обставин позивача, що зумовлено різким погіршенням її здоров`я, оскільки даними обставинами позивач не обґрунтовувала своїх вимог у поданій позовній заяві, не зазначала доказів, що підтверджують вказані обставини, відповідно до вимог ст. 83 ЦПК України, а також у відповідності до вимог ст. 356 ЦПК України не обґрунтовувала в апеляційній скарзі поважності причин неподання такого доказу до суду першої інстанції. Крім того, долучена до апеляційної скарги довідка №48 від 22.03.2024 року про її стан здоров`я є нечитабельною.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 08 липня 2024 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Храпак Н.М.