Справа № 496/6151/22
Провадження № 2/496/45/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Гончаренко І.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: - надати йому додатковий строк - 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом, після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на: 1/2 частину земельної ділянки, площею 1,9964 га, кадастровий номер :05:054:0006, яка знаходиться на території Генічеського району Херсонської області; 1/2 частину земельної ділянки, площею 5,9251 га, кадастровий номер :05:003:0014, яка знаходиться на території Генічеського району Херсонської області; 1/2 частину земельної ділянки, площею 1,16 га, кадастровий номер :04:001:0036, яка знаходиться на території Генічеського району Херсонської області.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була зареєстрована на момент смерті за адресою: с. Степне, Нижньосірогозького (Генічевського) району Херсонської області. Родинні відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва по народження, згідно якого, в графі «мати» вказано ОСОБА_3 . Після смерті матері залишилося спадкове майно - земельні ділянки, які знаходяться на території Херсонської області, Генічевського району, а саме: земельна ділянка - площею - 1,9964 га, кадастровий номер - :05:054:0006; земельна ділянка - площею - 5, 9251 га, кадастровий номер - :05:003:0014; земельна ділянка - площею - 1,16 га, кадастровий номер - :04:001:0036. Позивач на момент смерті матері був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 . 24.02.2022 року Російська Федерація напала на Україну, у зв`язку з цим, Указом Президента України № 64/2022 на підставі пропозицій Ради національної безпеки, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було оголошено в країні воєнний стан з передбаченими законом заходами щодо забезпечення правового режиму воєнного стану. Указом Президента України №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» було продовжено строк дії воєнного стану з 05:30 год. 25.05.2022 року строком на 09 діб. Указом Президента України №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» було продовжено строк дії воєнного стану з 05:20 год. 23.08.2022 року строком на 09 діб. Згідно роз`яснень Міністерства юстиції спадкоємцям було надано додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини протягом 4-х місяців, окрім визначеного законом строку 6 місяців. Таким чином, для позивача останнім днем для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , було 17.09.2022 року. ОСОБА_1 після військової агресії Російської Федерації, окупації рідного міста, виїхав до м. Кривий Ріг та перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа. Позивач відразу звернувся до нотаріуса для отримання консультації, де йому було повідомлено, що на період дії воєнного стану він не обмежений у строках для подання заяви про прийняття спадщини. ОСОБА_1 призваний до проходження служби у Збройних Силах України та перебуває на військовій службі В/ч НОМЕР_1 , тому він не мав можливості подати заяву про прийняття спадщини. За першої можливості позивач звернувся до Приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу для подання заяви про прийняття спадщини, але нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері за законом, оскільки ОСОБА_1 пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини та через відсутність документів на спадкове майно, про що видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.10.2022 року.

Позивач пояснив, що оригінали документів, які підтверджують право власності на земельні ділянки залишилися на тимчасово окупованій території, отримати їх немає можливості. Заповіт від імені матері не посвідчувався, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, іншим спадкоємцем після смерті матері є рідний брат позивача - ОСОБА_2 , який також подав заяву про прийняття спадщину після смерті матері. Позивач позбавлений права оформити спадщину через військову агресію Російської Федерації проти України, тому вважає, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини, оскільки був вимушений виїхати зі свого рідного міста, наразі перебуває в лавах Збройних Сил України. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

11.05.2023 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов, в якому просить суд: - надати йому додатковий строк - 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом, після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на: 1/2 частину земельної ділянки, площею 1,9964 га, кадастровий номер :05:054:0006, яка знаходиться на території Генічеського району Херсонської області; 1/2 частину земельної ділянки, площею 5,9251 га, кадастровий номер :05:003:0014, яка знаходиться на території Генічеського району Херсонської області; 1/2 частину земельної ділянки, площею 1,16 га, кадастровий номер :04:001:0036, яка знаходиться на території Генічеського району Херсонської області.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача та відповідача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була зареєстрована на момент смерті за адресою: с. Степне, Нижньосірогозького (Генічевського) району Херсонської області. Родинні відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва по народження, згідно якого, в графі «мати» вказано ОСОБА_3 . Після смерті матері залишилося спадкове майно - земельні ділянки, які знаходяться на території Херсонської області, Генічевського району, а саме: земельна ділянка - площею - 1,9964 га, кадастровий номер - :05:054:0006; земельна ділянка - площею - 5, 9251 га, кадастровий номер - :05:003:0014; земельна ділянка - площею - 1,16 га, кадастровий номер - :04:001:0036. ОСОБА_2 з 1999 року був зареєстрований та проживав у Херсонській області, Генічеському районі, с. Степне. 24.02.2022 року Російська Федерація напала на Україну, у зв`язку з цим, Указом Президента України № 64/2022 на підставі пропозицій Ради національної безпеки, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було оголошено в країні воєнний стан з передбаченими законом заходами щодо забезпечення правового режиму воєнного стану. Указом Президента України №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» було продовжено строк дії воєнного стану з 05:30 год. 25.05.2022 року строком на 09 діб. Указом Президента України №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» було продовжено строк дії воєнного стану з 05:20 год. 23.08.2022 року строком на 09 діб. Згідно роз`яснень Міністерства юстиції спадкоємцям було надано додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини протягом 4-х місяців, окрім визначеного законом строку 6 місяців. Таким чином, для ОСОБА_2 останнім днем для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , було 17.09.2022 року. ОСОБА_2 після військової агресії Російської Федерації, окупації, виїхав до м. Кривий Ріг та перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа. ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 відразу звернулися до нотаріуса для отримання консультації, де їм було повідомлено, що на період дії воєнного стану вони не обмежені у строках для подання заяви про прийняття спадщини. Документи на спадкове майно (оригінали державних актів на земельні ділянки) зберігалися у матері, яка померла в листопаді 2021 року, ОСОБА_2 не має оригіналів документів, вони залишилися на тимчасово окупованій території, отримати їх дублікати немає можливості через війну. За першої можливості ОСОБА_2 звернувся до Приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу для подання заяви про прийняття спадщини, але нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері за законом, оскільки ОСОБА_2 пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини та через відсутність документів на спадкове майно, про що видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.10.2022 року. Заповіт від імені матері не посвідчувався, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, іншим спадкоємцем після смерті матері є рідний брат ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , який також подав заяву про прийняття спадщину після смерті матері. ОСОБА_2 позбавлений права оформити спадщину через військову агресію Російської Федерації проти України, тому вважає, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини, оскільки був вимушений виїхати зі свого місця проживання. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій просив судове засідання провести за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити та зазначив, що проти задоволення зустрічного позову не заперечує, позовні вимоги визнає.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, але його представник - ОСОБА_4 надала клопотання, в якому просила судове засідання провести за їх відсутності, зустрічний позов підтримала, просила задовольнити та зазначила, що позовні вимоги за первісним позовом визнає в повному обсязі.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою № 1209- від 19.05.2022 року.

ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою № 1210- від 23.05.2022 року.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис - № 2185.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у В/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_5 , що підтверджується довідкою В/ч НОМЕР_1 № 979 від 15.09.2022 року.

З матеріалів спадкової справи № 152/2022, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 03.10.2022 року ОСОБА_2 звертався до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального Дніпропетровської області Н.І. Пахомової з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05.10.2022 року ОСОБА_1 звертався до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального Дніпропетровської області Н.І. Пахомової з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкового майна, яке залишилося після смерті матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05.10.2022 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального Дніпропетровської області Н.І. Пахомовою винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: земельну ділянку 1,9964 га, кадастровий номер - :05:054:0006; земельну ділянку площею 5, 9251 га, кадастровий номер - :05:003:0014; земельна ділянку площею 1,16 га, кадастровий номер - :04:001:0036, оскільки заявником не надано жодного правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно, та через пропуск ОСОБА_2 встановленого законом строку для прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.10.2022 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального Дніпропетровської області Н.І. Пахомовою винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: земельну ділянку 1,9964 га, кадастровий номер - :05:054:0006; земельну ділянку площею 5, 9251 га, кадастровий номер - :05:003:0014; земельна ділянку площею 1,16 га, кадастровий номер - :04:001:0036, оскільки заявником не надано жодного правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно, та через пропуск ОСОБА_1 встановленого законом строку для прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частинами 1, 2 ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив визначений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила ч.3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Верховний Суд в постанові від 06.06.2018 року по справі № 592/9058/17-ц дійшов висновку, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Верховний Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26.06.2019 року у справі №565/1145/17 роз`яснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого законом України від 24.02.2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із агресією Російської Федерації проти України на території України із 05:30 год. 24.02.2022 року запроваджено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому Указами Президента України неодноразово продовжувався і триває по теперішній час.

Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05:30 год. 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні». Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 року №719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану» перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці.

З урахуванням вказаної Постанови Кабінету Міністрів України №719 та положень ч. 1 ст. 1270 ЦК України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було визначено строк для подання заяв про прийняття спадщини за законом до 17.09.2022 року, проте вони звернулися з відповідними заявами до приватного нотаріуса 03.10.2022 року та 05.10.2022 року.

ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що ним пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, окупацією міста та в подальшому знаходження у лавах Збройних Сил України.

ОСОБА_2 у зустрічному позові вказав, що ним пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини через військову агресію Російської Федерації проти України, окупацію міста та вимушений переїзд до іншого міста.

Враховуючи те, що в законі не міститься визначення поняття поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини і їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, суд виходить з конкретних обставин справи.

Суд визнає причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, вказані у первісному позові ОСОБА_1 та зустрічному позові ОСОБА_2 поважними, ці обставини пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємців, через наявність яких вони не мали змоги реалізувати своє право на подачу до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у встановленому законом порядку, а тому суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері - ОСОБА_3 терміном три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Враховуючи викладене, первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 в частині заявлених вимог про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Доказами згідно зі ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У абз. 4 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Пунктом 23 вищевказаної Постанови встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вказана стаття розміщена у главі 29 розділу І книги третьої ЦК України «Захист права власності», тобто стосується випадків, коли існуюче та належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в особи документів, що засвідчують належність їй такого права, у зв`язку з їх втратою.

Відповідно до змісту ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли в інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів, наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, а метою подання позову про визнання права власності є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі щодо індивідуально визначеного майна.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення претендування на належне власнику майно за допомогою підтвердження у судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватися на встановленому судом під час розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів.

Отже, у випадку, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Тобто підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до ст. 392 ЦК України є спір або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 760/14438/15 вказано, що стаття 392 Цивільного кодексу України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Тому в судовому порядку позовні вимоги про визнання права власності підлягають задоволенню лише з указаних підстав.

Підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України є оскарження або невизнання існуючого права.

Натомість суд зауважує, що до матеріалів первісного позову та зустрічного позову не надано доказів, які свідчать про те, що право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою, або ж вони втратили документ, який засвідчує таке право.

Відтак, в даному випадку відсутні підстави для застосування положень ст. 392 ЦК України.

Окрім іншого, приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального Дніпропетровської області Н.І. Пахомовою відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно з підстав не надання заявниками правовстановлюючих документів на спадкове майно та через пропуск встановленого законом строку для прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому в даному випадку відсутні підстави вважати, що право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

З-поміж іншого слід зазначити, що задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 в частині надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є підставою для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому вимоги про визнання права власності в порядку спадкування суд вважає заявленими передчасно.

Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин справи, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив, що первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1216, 1222, 1270, 1272, 1273 ЦК України, ст.ст. 9, 10, 12, 13, 200, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності - задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом, після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 -відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності - задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом, після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 07.06.2024 року.

Суддя М.Л. Пасечник