СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/717/22

пр. № 2/759/209/24

04 червня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Кривонос Ю.Р.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання (догляду),

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у січні 2022 р. позивач звернулася із зазначеними позовними вимогами, просить суд: розірвати договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є., 29.08.2014 року за реєстровим № 15-836, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; визнати право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_5 ; скасувати обтяження заборону на нерухоме майно (номер запису про обтяження: 6834337 Дата, час державної реєстрації: 29.08.2014 15:34:08), яка була накладена згідно Договору довічного утримання (догляду), посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є., 29.08.2014 за реєстровим №15-836, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на фоні тяжкої утрати свого сина 29.08.2014 між ОСОБА_5 (відчужувач) та ОСОБА_4 (набувач майна) укладено договір довічного утримання (догляду), зареєстрований в реєстрі за № 15-836 державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є. та накладено заборону відчуження квартири, яка зареєстрована в реєстрі за № 15-837, в реєстрі заборон за № 19. Відповідно до п. 1 договору, позивач передає у власність відповідачу квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , взамін чого відповідач зобов`язується надавати позивачу довічне матеріальне забезпечення. Згідно п. 7 договору відповідач зобов`язується довічно повністю утримувати позивача, що визначається у вигляді: забезпечення її харчуванням, одягом, лікуванням, доглядом, необхідною допомогою, в тому числі медичною, надання побутових послуг, сплачувати комунальні платежі - грошова оцінка такого матеріального забезпечення складає 200 гривень, які щомісячно відповідач буде передавати позивачу. У випадку інфляції така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом; забезпечення позивача безоплатним довічним проживанням у квартирі АДРЕСА_2 ; проживати з позивачем в зазначеній квартирі з метою надання необхідної допомоги в разі потреби; в разі смерті позивача, забезпечити організацію поховання та ритуальних послуг.

Однак, відповідач не виконує п. 7 договору, в тому числі не відвідує, не забезпечує належним харчуванням, одягом, лікуванням, доглядом, медичною допомогою позивача. Позивач не була забезпечена гідним рівнем життя, продуктами харчування, грошима, ліками та іншими необхідними для життя побутовими потребами, які відповідач зобов`язувалась забезпечити, про що повідомляла відповідача, однак вказані прохання залишились без уваги. В період до жовтня 2020 р., позивач не жила, а виживала, тому звернулась до своєї онуки ОСОБА_6 , з проханням забрати до себе, з надією про гідну старість, якій не говорила про укладений договір. Отже, з жовтня 2020 р. за позивачем піклувалась, доглядала та матеріально утримувала її онука. Зважаючи на ухилення відповідачем від своїх обов`язків згідно з договором, вік позивача, її стан та необхідність у постійному догляді, з жовтня 2020 р. по нинішній час, позивач проживає з онукою за адресою: АДРЕСА_3 .

Відтак, починаючи з жовтня 2020 р., відповідач систематично не виконує умови п. 7 договору довічного утримання, жодних стосунків з позивачем не підгримує, не цікавиться станом її здоров`я та взагалі її життям, не телефонує, не надає догляду, який вкрай їй потрібен, оскільки вона є людиною похилого віку та за станом здоров`я потребує коштів на медикаменти і лікування, харчування, придбання одягу, на оплату рахунків, допомоги по господарству, натомість її доглядає онука, її друзі та сусіди. Відповідач протягом тривалого часу взагалі не надає позивачу будь-якого утриманні та догляду, самоусунулась від виконання обов`язків, передбачених п. 7 договору. Зазначене порушення договору є триваючим та на момент подання позовної заяви продовжує існувати.

14.02.2022 представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Зазначає, що відповідач регулярно відвідувала позивача, наводила лад в оселі, перестилала ліжко, прала одяг, займалася іншими хатніми справами, допомагала приймати ванну, їздила на кладовище до сина, виконувала інші обов`язки тощо. А також, на виконання п. 7 договору про довічне утримання (догляд) забезпечувала позивача якісними та свіжими продуктами харчування, так як відповідач знає харчові звички позивача, тобто, набір продуктів відповідав потребам позивача та завжди враховувалися її особисті побажання. З серпня 2014 відповідач забезпечувала позивача необхідними ліками, вітамінами. Оплачувалось та продовжує оплачуватись всі рахунки за комунальні послуги за спірну квартиру, зазначивши, що лише вартість оплати за комунальні послуги в кілька разів перевищує суму матеріального забезпечення, яке щомісячно відповідач зобов`язалася надавати позивачу як відчужувачу квартири. Не менш важливою, крім матеріальної підтримки, була й моральна підтримка відповідачем позивача, адже літній самотній людині хочеться з кимось поспілкуватися, довірительно поговорити, провести разом час, тощо. Оскільки після смерті сина позивач була позбавлена такого спілкування й моральної підтримки з боку родичів, вона отримувала її саме від відповідача (а.с. 133-152, т. 1).

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2022 справу розподіллено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 123, т. 1).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.01.2022 відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 126, т. 1).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2022 з метою забезпечення безпеки учасників судових процесів відкладено розгляд справи без визначення наступної дати судового засідання у зв`язку з воєнними діями (а.с. 80, т. 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.05.2022 призначено та продовжено розгляд справи (а.с. 84, т. 2).

Протокольною ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.06.2022 заяву представника відповідача про визнання явки позивача ОСОБА_5 обов`язковою судом задоволено (а.с. 130, т. 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.09.2022 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 134, т. 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.09.2022 по справі призначено судово-психіатричну експертизу, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 150, т. 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2022 провадження відновлено та продовжено розгляд справи (а.с. 188, т. 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2022 про відвід головуючому по справі визнано необґрунтованою та передано заяву про відвід для вирішення питання керуючись вимогами ч. 1 ст. 33 ЦПК України (а.с. 198, т. 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2022 про повторний відвід головуючому по справі визнано необґрунтованою та передано заяву про відвід для вирішення питання керуючись вимогами ч. 1 ст. 33 ЦПК України (а.с. 207, т. 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2022 втрете про відвід головуючому по справі визнано необґрунтованою та передано заяву про відвід для вирішення питання керуючись вимогами ч. 1 ст. 33 ЦПК України (а.с. 216, т. 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2022 вчетверте про відвід головуючому по справі визнано необґрунтованою та передано заяву про відвід для вирішення питання керуючись вимогами ч. 1 ст. 33 ЦПК України (а.с. 226, т. 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2022 вп`яте про відвід головуючому по справі визнано необґрунтованою та передано заяву про відвід для вирішення питання керуючись вимогами ч. 1 ст. 33 ЦПК України (а.с. 238, т. 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2022 у задоволенні заяви про відвід головуючому по справі відмовлено (а.с. 244, т. 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2022 у задоволенні заяви про відвід головуючому по справі відмовлено (а.с. 247, т. 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.11.2022 у задоволенні заяви про відвід головуючому по справі відмовлено (а.с. 3, т. додатк).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.12.2022 у задоволенні заяви про відвід головуючому по справі відмовлено (а.с. 7, т. додатк).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2022 у задоволенні заяви про відвід головуючому по справі відмовлено (а.с. 14, т. додатк).

Постановою Київського апеляційного суду ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05.09.2022 про призначено судово-психіатричної експертизи скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 52, т. 3).

25.12.2023 судом здійснювався запит до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, щодо надання відомостей по заведеній спадковій справі за №1315/2022 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с. 80, т. 3).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.04.2023 заяву ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі задоволено до вирішення питання про правонаступництво (а.с. 71 т. 3).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31.01.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі відмовлено (а.с. 105 т. 3).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31.01.2024 залучено ОСОБА_3 в якості правонаступника ОСОБА_5 по зазначеній цивільній справі і справу призначено до розгляду (а.с. 106 т. 3).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.02.2024 в шосте про відвід головуючому по справі визнано необґрунтованою та передано заяву про відвід для вирішення питання керуючись вимогами ч. 1 ст. 33 ЦПК України (а.с. 122, т. 3).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2024 у задоволенні заяви про відвід головуючому по справі відмовлено (а.с. 129, т. 3).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.02.2024 в сьоме про відвід головуючому по справі визнано необґрунтованою та передано заяву про відвід для вирішення питання керуючись вимогами ч. 1 ст. 33 ЦПК України (а.с. 149, т. 3).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.02.2024 у задоволенні заяви про відвід головуючому по справі відмовлено (а.с. 154, т. 3).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 200, т. 3).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначивши, що виконання обов`язків по догляду за померлою відповідачем не було доведено. Докази у виді фотокарток, здійсненні за період, коли відповідачу вже було відомо про існування бажання померлої бабусі визнати договір довічного утримання, а тому зазначені фотокартки не доводять належне виконання умов договору за весь час існування договору. Жодних інших доказів на підтвердження здійснення відповідачем своїх обов`язків по утриманню померлої, зокрема для підтвердження обставин забезпечування її одягом, необхідною допомогою, догляданням за внутрішнім та зовнішнім технічним станом відчужуваної квартири відповідачем не надано, а матеріали справи таких не містять.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних заперечувала, вважає, що подача позовної заяви до суду це не воля самої померлої, а її змусили онуки звернутись до суду. Позовна заява ґрунтується лише на словах позивача та на припущеннях, ніяких доказів надано не було, показів вона суду не надавала, а свідки з її сторони лише стверджували про те, що відповідач неналежним чином здійснювався догляд, хоча, усі свідки за адресою місця проживання позивача не мешкають та бачити відношення позивачки до останньої не мали змоги.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

ІІІ. Фактичні обставини справи

судом встановлено, що 29.08.2014 між ОСОБА_5 (відчужувач) та ОСОБА_4 (набувач майна) укладено договір довічного утримання (догляду), зареєстрований в реєстрі за № 15-836 державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є. (а.с. 18, т. 1).

Державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є. накладено заборону відчуження квартири, яка зареєстрована в реєстрі за № 15-837, в реєстрі заборон за № 19 (а.с. 19, т. 1).

Відповідно до п. 1 договору, позивач передає у власність відповідачу квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , взамін чого відповідач зобов`язується надавати позивачу довічне матеріальне забезпечення (а.с. 18, т. 1).

Згідно п. 7 договору відповідач зобов`язується довічно повністю утримувати позивача, що визначається у вигляді: забезпечення її харчуванням, одягом, лікуванням, доглядом, необхідною допомогою, в тому числі медичною, надання побутових послуг, сплачувати комунальні платежі - грошова оцінка такого матеріального забезпечення складає 200 гривень, які щомісячно відповідач буде передавати позивачу. У випадку інфляції така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом; забезпечення позивача безоплатним довічним проживанням у квартирі АДРЕСА_2 ; проживати з позивачем в зазначеній квартирі з метою надання необхідної допомоги в разі потреби; в разі смерті позивача, забезпечити організацію поховання та ритуальних послуг (а.с. 18, т. 1).

Вказана квартира залишається у довічному користуванні за ОСОБА_4 (п. 1 договору).

У якості доказів щодо неналежного виконання п. 7 договору довічного утримання відповідачем, позивачем надано квитанції, які доводять, що саме онука позивача ОСОБА_8 доглядала та матеріально утримувала бабусю (а.с. 27-119, т. 1).

Відповідно до копії Актів про фактичне проживання особи від 18.03.2021 та 28.10.2021 встановлено, що бабуся з жовтня по день подачі позову до суду проживала разом з онукою ОСОБА_8 за адресою проживання онуки, а саме: АДРЕСА_3 (а.с. 21, т. 1).

23.06.2021, бабуся внаслідок отриманої травми (перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків) не могла пересуватись та відкрити двері, внаслідок чого була викликана поліція та компанія з аварійного відкриття дверей, що підтверджується копією відповіді Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві №371-Аз/125/54/09-2021 від 28.08.2021 (а.с. 22, т. 1).

23.06.2021 бабуся потрапила до Київської міської клінічної лікарні №7, де була прооперована та виписана 01.07.2021, що підтверджується копією виписки №3498 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. Усе лікування понесла онука, що підтверджується копіями товарних чеків № АТ-Рз-003194 та АТ-Рз-003171 від 24.06.2021 (а.с. 26-28, т. 1).

-Допитані у судовому засіданні свідки зі сторони позивача (а.с. 135-143, т. 2), а саме:

-ОСОБА_9 , яка є останні 15 років подругою онуки ОСОБА_8 , повідомила, що бабулю знає добре, допомагала завжди своїй подрузі доглядати за нею. Перевозили разом бабулю з її оселі до онуки на постійне місце проживання (файл 3920, час 16:08; 18:47). Свідчить тільки про те, що особисто бачила, а не з чиїсь слів (файл 3920, час 16:03);

-свідок ОСОБА_10 , була невісткою та є матір`ю молодшої онуки ОСОБА_3. Останній час доглядала за старенькою бабусею, але більш її дочка ОСОБА_8 (файл 3920, час 26:25; 26:38). Не знала про існування договору довічного утримання. У червні 2021 р. доглядали за бабусею у лікарні (файл 3920, час 27:00 - 28:00). З відповідачкою не знайому, одна одну жодного разу не бачили (файл 3920, час 36:23 - 36:30). Позивач особисто у судовому засіданні підтвердила, що спілкується із колишньою невісткою (файл 3920, час 51:00), бабуся завжди мала бажання скласти заповіт щодо спірної квартири на молодшу онуку (файл 3920, час 51:07), але онука завжди зазначала, що квартира їй не потрібна (файл 3920, час 51:16). ОСОБА_10 повідомила, що надавала особисті кошти своїй дочці, щоб вона доглядала за бабусею (файл 3920, час 51:15). ОСОБА_5, старша онука більше доглядала та спілкувалася із бабусею (файл 3920, час 55:00);

-свідок ОСОБА_11 , яка є матір`ю старшої онуки ОСОБА_8 , повідомила, що із відповідачами не знайома (файл 3920, час 58:49). Перевезення бабусі з квартири на АДРЕСА_4 до квартири її дочки ОСОБА_8 виконувалось за допомогою подружки ОСОБА_9 (файл 3921, час 05:16), бабуся жалілася, що боїться залишатись одна у квартирі, так як сусідка (відповідач) їй погрожувала і бабуся боялася її, створюючи загороджувальні барикади (файл 3921, час 05:20-05:35). Прохала у ОСОБА_8 якнайшвидше її вивезти із помешкання. Оскільки відповідач її вб`є (файл 3921, час 05:41). ОСОБА_8 завжди з мамою обговорювала бабусині побоювання, і в решті решт вирішила її забрати до свого помешкання (файл 3921, час 06:07). Ніколи не бачила відповідача (файл 3921, час 06:42). Також як і усі родичи по черзі приходила до бабусі протягом 6 років доглядати за нею, про існування договору довічного утримання не знала (файл 3921, час 07:01-07:18);

-свідок онука ОСОБА_3 , лише у 2021 р. дізналася про існування договору довічного утримання (файл 3921, час 23:33-23:45). Бабуся була перелякана від погроз відповідачки (файл 3921, час 23:46), бабусі і зараз погрожують (файл 3921, час 23:59), її травлять (файл 3921, час 23:03). Піклувалась за бабусею, у лікарні доглядала особисто, купляла речі за особисті кошти. У бабусі 100% 4 рази на рік на усі свята знаходилась із-за поваги до бабусі, а поміж цього графіку приходила 2-3 рази на місяць, телефонувала за потреби бабусі та за власної ініціативи, щоб бабуся не відчувала себе покинутою та була охайною, некормленою та щасливою (файл 3921, час 24:40-24:58; 33:50). Бабуся була перелякана від погроз відповідачки та спала у коридорі (файл 3921, час 25:10), продовжувала жалітись, що їй погрожують (файл 3921, час 25:19), із-за остраху бабусі довелось її перевезти до іншого житла (файл 3921, час 25:32), бабуся не спала у ночі та приходила до онуки (файл 3921, час 25:41), бабуся особисто казала що знає та відчуває що її вб`ють (файл 3921, час 25:51). Онука пропонувала відповідачу після того як дізналася про існування договору довічного утримання вирішити питання розторгнення зазначеного договору мирним шляхом, виплативши усі витрачені кошти на бабусю та за потреби і доплатити за можливо періодичний догляд за бабусею, але відповідач відмовилась і після консультацій із юристами та згодою бабусі вирішили підготувати позовну заяву про визнання договору довічного утримання недійсним та звернутись до суду (файл 3921, час 26:07-31:48). На запитання представника відповідача, свідок відповіла, що ініціатива подати до суду позовну заяву була бабусі, якій було роз`яснено яким шляхом з юридичної точки зору це відбувається (файл 3921, час 26:23-26:24). Бабуся особисто підписала позовну заяву, яку було складено за допомогою юристів, оскільки бабуся благала про допомогу (файл 3921, час 26:48; 27:10; 27:17; 27:30; 28:41). Бабуся особисто також консультувалась у інших юристів, щодо шляхів розірвання договору довічного утримання (файл 3921, час 28:46). Бабуся особисто збирала частину доказової бази до суду, зокрема, отримання свідчень від сусідів (файл 3921, час 30:18). Питання щодо звернення до суду виникло після погроз бабусі та перевезення іі до іншого житла (файл 3921, час 29:15). Бабуся коли погано себе почувала, або їй потрібно було за щось сплатити завжди телефонувала до онуки ОСОБА_5. ОСОБА_5 за власні кошти покупала речі, їжу та мобільний телефон (файл 3921, час 32:46-33:00). З 2014 р. по 2022 р. усю фінансову частину взяла на себе, оскільки мала хорошу заробітну плату, у бабусі жодного разу гроші не брала (файл 3921, час 34:00-34:40). Побутові проблеми бабуся вирішувала самостійно, оскільки її фізичний стан це дозволяв (файл 3921, час 35:00). Відповідачу не повідомляли про зміну адреси проживання бабусі, так як бабуся побоювалась її погроз (файл 3921, час 35:23-35:38). Бабуся надавала відповідачу свої заощадження з оренди квартири з 2014 р. та пенсії, щоб відповідач як сусідка сплачувала за квартиру, а тому усі квитанції і залишились у відповідачці (файл 3921, час 36:06; 36:20-36:39; 36:57). ОСОБА_8 як онука особисто несла усі витрати за операцію по зміні суглобів бабусі (файл 3921, час 38:02-38:30). Місяць після операції бабуся була неспроможна ходити, а тому доглядали її молодша онука ОСОБА_3 та її мати. Надалі дві онуки по черзі по 3 рази на день доглядали бабусю (файл 3921, час 39:10-39:25; 52:58; 52:12). У судовому засіданні бабуся зазначила, що ОСОБА_8 її найулюбленіша онука яку вважає своєю спадкоємицею (файл 3921, час 58:36-58:40). ОСОБА_8 зазначила, що їй квартира не потрібна, вона виконує свій моральний обов`язок незважаючи на те, що у бабусі складний характер;

-свідок позивач у віці 83 років після майже 3 годин допиту свідків надавала суперечливі покази на відповідача та родичів, наприклад: то сир, який був наданий відповідачкою отруєний; образи на відповідачку є та одночасно зазначила, що ніхто її отруїти не хотів, паяльником не паяв та усі для неї гарні люди, включаючи відповідачку, але онуки це рідна кров (файл 3922, час 30:53; 31:07; 31:24; 31:45). На запитання суду щодо можливості продовження судового засідання зазначила, що вона голодна, втомлена, болить голова, а тому просить оголосити перерву (а.с. 142, т. 2).

-Покази свідків з боку відповідача ОСОБА_13 , який є чоловіком відповідача, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 фактично зводились до одного, що відповідач виконувала належним чином умови п. 7 договору довічного утримання (догляду), надати більш змістовну інформацію не мали можливості, оскільки не приймали особистої участі у догляді, окрім чоловіка відповідачки, який, як зазначив періодично допомагав дружині у догляді.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Святошинським відділом ДРАЦС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) 29 листопада 2022 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 83 роки (а.с. 59, т. 3).

Також судом встановлено, що на спростування п. 7 договору довічного утримання саме онука ОСОБА_5 , а не відповідач займалася організацією та оплатою поховання бабусі, що підтверджується рахунком на надання ритуальних послуг №30112022-1 та договіром замовлення №8.48718П на організацію та проведення поховання від 30.11.2022 ( а.с. 195-197, т. 3).

Відповідно до довідки №7087/02-14 від 26.12.2022 державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної котори Щербиної Я.О. повідомлено, що 26.12.2022 за заявою рідної онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 заведено спадкову справу за №1315/2022 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , яка була зареестрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 64-65, т. 3).

04.10.2023 державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної котори Щербиною Я.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 93, т. 3).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину по частки грошових внесків видано ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 . Свідоцтво про право на спадщину на частки грошових внесків другому спадкоємцю ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 ще не видано (а.с. 93, т. 3).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи встановлено, що предметом доказування у цій справі є доведення позивачем факту порушення (неналежного виконання) відповідачем обов`язків, визначених у п. 7 договору довічного утримання (догляду) від 29.08.2014, укладеного між ОСОБА_5 (відчужувач) та ОСОБА_4 (набувач майна), у зв`язку з чим такий договір має бути розірваний, з підстав, визначених ст. 755 ЦК України.

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (п. 1 ч.1 ст. 755 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 759/501/17 (провадження № 61-14554св18) зроблено висновок, що тлумачення п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

За правилами ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судовим розглядом встановлено, що укладено договір довічного утримання за умовами якого відповідач отримала у власність квартиру, яка належала позивачу, натомість відповідач відповідно до п. 7 договору довічного утримання (догляду) зобов`язувалася утримувати останню, забезпечувати продуктами харчування, одягом, необхідною допомогою, доглядати за зовнішнім та внутрішнім технічним станом квартири, надати можливість безперешкодного довічного користування квартирою. Ціна матеріального забезпечення була встановлена у розмірі 200 (двісті) гривень на місяць, у разі інфляції така оцінка підлягає індексації у порядку встановленому законом (а.с. 18, т. 1).

За ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом (ст. 751 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст. 525, 526 ЦК України).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Пунктом 11 договору довічного утримання передбачено, що договір може бути розірваний за рішенням суду.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ст. 651 ЦК України).

Істотними умовами договору довічного утримання від 29.08.2014 є: забезпечення одягом та харчуванням, надання побутових послуг, забезпечення надійним доглядом та необхідною допомогою, у разі виникнення потреби надання інших видів матеріального забезпечення, оплата всіх комунальних послуг. Надання позивачеві права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі та у разі смерті відчужувача - поховання її належним чином.

Згідно із ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Укладаючи договір, позивач розраховувала на виконання з боку відповідача зобов`язань у вигляді довічного повного утримання, сплати в повному обсязі комунальних платежів по квартирі, де залишається проживати відчужувач, а у разі потреби відповідач зобов`язувалась проживати із відчужувачем у зазначеній квартирі з метою надання необхідної допомоги, надання необхідного щоденного харчування, надання побутових послуг, а у випадку погіршення стану здоров`я - забезпечення належними лікувальними засобами. Грошова оцінка матеріального забезпечення визначена сторонами у розмірі у розмірі 200 (двісті) гривень на місяць, у разі інфляції така оцінка підлягає індексації у порядку встановленому законом.

Вчиняючи системний аналіз вищенаведеного правового унормування і умов оспорюваного договору, суд з`ясував, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання, в порівнянні з умовами договору, незалежно від вини набувача. Наявність або відсутність вини набувача в невиконанні/неналежному виконанні умов договору, в сенсі конструкції п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК, не має значення для вирішення питання про розірвання такого договору. У даному випадку треба довести факт такого невиконання або неналежного виконання договору. При цьому обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, з огляду на презумпцію вини відповідача у форматі цивільного судочинства, у відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 76 ЦПК України покладається саме на відповідача, який надає це утримання.

Встановивши, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за договором довічного утримання, а саме, покладені на неї зобов`язання щодо здійснення догляду за позивачем, сплати вартості матеріальної допомоги, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для розірвання договору довічного утримання.

Безпідставними є доводи відповідача та свідків з боку відповідача про те, що вона належним чином виконувала зобов`язання за договором довічного утримання, оскільки судом встановлено та доведено матеріалами справи, показами свідків, що відповідачем було порушено п. 7 договору довічного утримання (догляду) в частині довічного та повного утримання відчужувача, що є правовою підставою для його розірвання.

Постановою Верховного суду від 01.07.2021 у справі №917/549/20 визначено, що суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Постановою Верховного суду від 14.07.2021 у справі №921/260/19 визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, суд вважає правильним для встановлення обставин виконання умов договору довічного утримання (догляду) врахувати покази свідків з обох сторін та зазначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Крім того, відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з договором довічного утримання до відповідача перейшло право власності на спірну квартиру і зважаючи на що обов`язок сплати комунальних послуг, відповідно до ст. 322 ЦК України, покладений на неї, як на власника.

Окремо судом не прийнято до уваги докази у вигляді відео-та аудіо-файлів, оскільки записи здійсненні без згоди позивача, а тому одержані із порушенням порядку, встановленого законом, відповідно до положень ч. 1 ст. 78 ЦПК України та ст. 32 Конституції України.

Аналогічної думки дійшов Другий апеляційний адміністративний суд у постанові від 27.09.2019 у справі №520/5474/19 та Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі №908/1120/17.

Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження доводів, що вона, починаючи з серпня 2014 р., особисто забезпечувала безкоштовне проживання позивачки в квартирі у відповідності з умовами договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, належним виконанням зобов`язання слід вважати тоді, коли відповідач виконує всі взяті на себе обов`язки за договором.

Проте, як до суду відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про перерахування нею на користь позивачки вартості матеріального забезпечення у встановленому розмірі або придбання нею продуктів харчування, ліків, одягу тощо.

Відповідно до ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. У разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором.

Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_2 , суд виходить з наступного.

Відповідно до довідки №7087/02-14 від 26.12.2022 державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиної Я.О. повідомлено, що 26.12.2022 за заявою рідної онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 заведено спадкову справу за №1315/2022 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 64-65, т. 3).

04.10.2023 державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 93, т. 3).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину по частки грошових внесків видано ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 . Свідоцтво про право на спадщину на частки грошових внесків другому спадкоємцю ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 ще не видано (а.с. 93, т. 3).

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п. 2 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за №296/5 та зареєстрованого за №282/20595 (далі Порядок), заборона відчуження майна накладається при посвідченні договору довічного утримання (догляду).

Пунктом 7.6 глави 1 розділу 2 Порядку визначено, що у разі одержання рішення суду про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним або про розірвання такого договору, нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається в матеріалах нотаріальної справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і, при можливості, на всіх інших примірниках договору.

За п. 7.7 Порядку документ, що посвідчує право власності та подавався для вчинення нотаріальної дії, повертається відчужувачу майна.

У відповідності до п 5.1 глави 15 розділу 2 Порядку нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору.

Аналогічна норма міститься в ст. 74 Закону України «Про нотаріат» за якою одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно ч. 2 ст. 67 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1127 від 25.12.2015 р. для державної реєстрації права власності у разі розірвання договору, за яким відбувся перехід права власності на нерухоме майно, на підставі рішення суду подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно відчужувача до укладення такого договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі №914/1201/19, від 23.06.2020 у справах №906/516/19, №905/633/19, №922/2589/19, від 30.06.2020 у справі №922/3130/19.

Водночас, Верховний Суд зазначає, що у п. 3 роз. II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»« до набрання чинності цим Законом.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі №910/10963/19.

Як вбачається із досліджених доказів, нотаріус не вчиняла та не зможе вчинити дій по реєстрації права власності за правонаступником на виконання рішення суду про розірвання договору довічного утримання (догляду). Відтак, єдиним способом захисту прав спадкоємця, є скасування державної реєстрації права. Суд вбачає сформування спадкових правовідносин.

Згідно ст.ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є день її смерті, тобто, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 83 роки (а.с. 59, т. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

За вимогами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_3 є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки у встановлені строки звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інші особи не зверталися, на запити суду відповіді не надходило, сторонами у справі не спростовано, що інших спадкоємців немає, а друга онука ОСОБА_8 не виявила бажання вступати у спадщину, пропустивши строки для звернення, якій достеменно відомо, що існує спадщина, оскілки особисто приймала участь в якості допомоги бабусі зі звернення до суду із зазначеними позовними вимогами.

У свою чергу ОСОБА_8 , як старша онука та другий спадкоємець не приймала спадщину після смерті бабусі, оскільки не зверталась до нотаріуса з відповідної заявою та не може вважатись такою, що фактично прийняла спадщину

Відповідно до довідки №7087/02-14 від 26.12.2022 державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиної Я.О. повідомлено, що 26.12.2022 за заявою рідної онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 заведено спадкову справу за №1315/2022 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 64-65, т. 3).

04.10.2023 державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 93, т. 3).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину по частки грошових внесків видано ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 . Свідоцтво про право на спадщину на частки грошових внесків другому спадкоємцю ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 ще не видано (а.с. 93, т. 3).

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_3 , яка є рідною онукою померлої, а відтак відноситься до спадкоємців першої черги і прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Прийнявши спадщину після смерті бабусі та будучи фактично єдиним спадкоємцем позивач бажає успадкувати квартиру, що належала її бабусі за життя, але була відчужена на користь відповідачки внаслідок укладеного правочину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З викладеного слідує, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Таким чином, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

Отже, у зв`язку з тим, що суд вважає, що є підстави для задоволення позовної вимоги про розірвання договору довічного утримання (догляду), суд вбачає обгрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне скасувати обтяження заборону на нерухоме майно (номер запису про обтяження: 6834337 Дата, час державної реєстрації: 29.08.2014 15:34:08), яка була накладена згідно Договору довічного утримання (догляду), посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Панченко Людмилою Євгенівною 29.08.2014 року за реєстровим №15-836, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та позбавлена можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, відповідно її право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав, відповідно до ст. 755 ЦК України, для розірвання договору із набуттям позивачем в порядку ч. 1 ст. 756 ЦК України права власності на відчужене житло.

V. Розподіл судових витрат

відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 11688 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн 51 коп.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 15, 16, 322, 526, 611, 651, 744, 749, 751, 755-756 , 1216-1217, 1220, 1222, 1233 1261-1265, 1268-1270, 1272, 1296, 1297 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання (догляду) задовольнити.

Розірвати Договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Панченко Людмилою Євгенівною, 29.08.2014 року за реєстровим №15-836, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Визнати право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 00 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Скасувати обтяження заборону на нерухоме майно (номер запису про обтяження: 6834337 Дата, час державної реєстрації: 29.08.2014 15:34:08), яка була накладена згідно Договору довічного утримання (догляду), посвідченого державним нотаріусом Першої Першої Київської державної нотаріальної контори Панченко Людмилою Євгенівною 29.08.2014 року за реєстровим №15-836, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 11688 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн 51 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 14.06.2024.