Справа № 229/1848/24
Провадження № 2/229/1103/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 червня 2024 р. м. Дружківка, Донецької області

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Феняка О.Р.,

за участю секретаря судового засідання Бровченко Д.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Терінової Ю.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дружківка цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Дружківської міської ради в особі Дружківської міської військової адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

до Дружківського міського суду Донецької області звернулась позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування Дружківської міської ради в особі Дружківської міської військової адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 17 травня 2013 року, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 96, між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6 ), зареєстровано шлюб (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 ). Під час шлюбу у нас народилась дитина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 06 березня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області, батьком якого записано відповідача, а матір?ю - позивача. Спільне життя між ними не склалося у зв?язку із відсутністю взаєморозуміння. Відповідач сином не цікавився, не приділяв йому уваги. Тому весь клопіт по догляду за сином ліг на позивача. На цьому підгрунті між сторонами постійно відбувались сварки. Сімейне життя було досить складним. Через що, з травня 2018 року, сторони остаточно припинили спільне сімейне життя. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 16 листопада 2018 року, справа № 229/2450/18, провадження № 2/229/710/2018, яке набрало чинності 22 грудня 2018 року, шлюб, зареєстрований між відповідачем та позивачем розірвано. Після припинення сімейних відносин між ними, син залишився мешкати разом з позивачем. Позивач не створювала перешкод у спілкуванні відповідача з сином. Відповідач допомоги у вихованні сина та його матеріальному утриманні надавати не бажав, не працевлаштований. На теперішній час відповідач у житті дитини участі не приймає. До теперішнього часу позивач була вимушена сама займатися вихованням сина, його розвитком, навчанням, й повним матеріальним утриманням. Всі ці роки вона особисто зверталась за наданням медичної допомоги сину, коли він хворів та сама організовувала літній відпочинок для його оздоровлення. Відповідач долею сина не цікавиться. Жодного разу відповідач не виявив бажання прийти та відвідати дитину, запитати щодо стану її здоров?я, допомогти матеріально її утримувати, купувати ліки, речі, або продукти харчування, оплачувати відвідування сином дитячих закладів, додаткових занять, або літнього відпочинку. За весь цей час відповідач не подарував синові жодних подарунків, не привітав його у свята та на день народження. Гордій ніколи не питає про свого батька. Для нього він чужа людина. Відповідач самоусунувся від здійснення заходів щодо забезпечення безпеки сина під час військової агресії російської федерації. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 04 липня 2023 року, справа № 229/2572/23, провадження № 2/229/1353/2023, яке набрало законної сили 04 серпня 2023 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , на утримання дитини - ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до листа Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області від 29.02.2024 року № 987/12269/16/2024, станом на 29 лютого 2024 року, відповідно до виконавчого листа № 2/229/1353/2023, виданого 18.08.2023 року Дружківським міським судом Донецької області, АСВП № НОМЕР_5, ОСОБА_4 з квітня 2023 року по лютий 2024 року (включно), має заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_5 . Сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження складає 35 300,20 грн. Боржником, з моменту відкриття виконавчого провадження, з аліментів не сплачено нічого. Відповідач ухиляється від покладеного на нього, у відповідності до ст. 180 СК України, обов?язку утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Це, зокрема, виявилося у відсутності будь-якого матеріального (грошового) утримання сина, а також у тому, що він жодним чином не приймає участі у його вихованні.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 01 квітня 2024 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 19 червня 2024 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, був повідомлений про день, час та місце розгляду справи за адресою проживання, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, заяв чи клопотань до суду не подав.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дружківської міської ради в особі Дружківської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької областів судовому засіданні зазначила, що вважають за доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 травня 2013 року, який було розірвано рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 16 листопада 2018 року.

За даними свідоцтва про народження, виданого 06 березня 2015 року, матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 , батьком - ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 04 липня 2023 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 квітня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

У зв`язку з несплатою відповідачем аліментів на утримання сина, згідно розрахунку державного виконавця в межах виконавчого провадження НОМЕР_5 розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів станом на 01 березня 2024 року становить 35 300,20 грн.

З цього розрахунку вбачається, що ОСОБА_4 з квітня 2023 року жодного разу не здійснив оплату аліментів.

За змістом висновку Органу опіки та піклування Дружківської міської ради в особі Дружківської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 08 травня 2024 року №01-16/3413, вказано наступне. Г ромадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народився син ОСОБА_9 . Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 16.11.2018 року (справа № 229/2450/18) шлюб між подружжям розірвано. Після розлучення дитина залишилася проживати разом з матір?ю. ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровані та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем проживання позивача створені належні умови для проживання дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 15.04.2024 року. Малолітній знаходиться на повному утриманні матері. Жінка працює бухгалтером в ТОВ «Світ лайф компані», її заробітна плата на місяць складає 10 362 грн., що підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу від 03.05.2024 року. Фактично з 2018 року вихованням, оздоровленням, лікуванням, забезпеченням отримання дитиною належної освіти займається позивачка. ОСОБА_1 не чинить перешкод у спілкуванні сина з батьком. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . 12.04.2024 року спеціалісти служби у справах дітей відвідали за місцем реєстрації відповідача, але двері ніхто не відчинив. В ході спілкування з сусідами стало відомо, що ОСОБА_4 за адресою реєстрації не проживає. Теперішнє місце проживання відповідача не відоме. Малолітній ОСОБА_11 є учнем 3-Б класу навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ст. - дитячий садок» №? 3 Дружківської міської ради Донецької області. Згідно характеристики, виданої адміністрацією навчального закладу, батько хлопця участі у навчанні та вихованні сина не приймає. У свою чергу ОСОБА_1 відповідально ставиться до виховання підтримує зв?язок з класним керівником сина, систематично цікавиться його навчанням. На виконання ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України спеціалістом служби у справах дітей Дружківської міської ради було проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_12 . Під час бесіди було встановлено, що дитина обізнана щодо заявленого матір?ю позову, позовні вимоги матері підтримує. Відповідач аліменти на утримання малолітнього сина стягнуті за рішенням суду не сплачує. З метою більш детального з?ясування обставин справи були опитані родичі та знайомі родини ОСОБА_1 : ОСОБА_13 , ОСОБА_21 та ОСОБА_15 . З їх слів, ОСОБА_4 приблизно десь у період з 2021 по 2022 роки виїхав до російської федерації, з того часу до м. Дружківки не приїздив. Відповідач вихованням малолітнього не займається, жодного подарунка на день народження сина не подарував, інколи телефонував сину, перебуваючи у нетверезому стані. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до сина ОСОБА_5 розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 30.04.2024 року. З?ясувати позицію відповідача щодо заявленого до нього позову, забезпечити його участь у засіданні не вдалося через відсутність зв?язку. Заслухавши позивачку, врахувавши думку дитини та ознайомившись із матеріалами справи, члени комісії прийшли до висновку, що в даній ситуації має місце свідоме умисне ухилення ОСОБА_8 від виконання батьківських обов?язків по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_9 . Було прийняте рішення підтримати позов ОСОБА_1 та рекомендувати органу опіки та піклування Дружківської міської ради надати до суду відповідний висновок. Виходячи із зазначеного, в інтересах малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , керуючись ст. 19, пунктом 2 частини 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, орган опіки та піклування Дружківської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_8 по відношенню до малолітнього ОСОБА_10 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 знає з2012 року. Тісно спілкується з ОСОБА_1 , раніше вони разом працювали. ОСОБА_4 на даний час перебуває в російській федерації, участі в житті дитини не приймає, не вітає зі святами, з днем народження, ніяк не підтримує спілкування з сином, не допомагає матеріально, відсутній на протязі приблизно 5-6 років. ОСОБА_4 виїхав на територію російської федерації в 2022 році. Коли він проживав із сім`єю постійно виїздив на заробітки, дитині не телефонував, міг зателефонувати у нетверезому стані. Останній раз бачила ОСОБА_4 в 2021 році на вулиці. Об`єктивних обставин, які перешкоджали ОСОБА_4 спілкуватися з сином відсутні. Жодного разу не бачила, щоб відповідач виходив з дитиною на прогулянку. Дитина в спілкуванні батька не згадує.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду показала, що вона з позивачкою в дружніх стосунках напротязі 5 років, часто спілкуються. Відповідача за 5 років жодного разу не бачила. Дитина про батька не говорить. ОСОБА_4 в житті дитини участі не приймає. За весь час спілкування з ОСОБА_1 та її сином інформації, щодо участі батька у вихованні дитини немає. Дитину забезпечує та виховує мати та бабуся з дідусем - батьки ОСОБА_1 .

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Частиною 2 ст.171 СК України також передбачено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Враховуючи вік дитини, судом визнано за недоцільне проведення в судовому засіданні опитування малолітнього ОСОБА_5 , по суті спору.

Предметом судового розгляду в цій справі є обставини щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно малолітньої дитини, батьком якої він є.

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України.

За правилами, визначеними ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно позовної заяви, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав з підстав, визначених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, а саме, - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 вказаної вище Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При цьому, врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Частинами 2 та 4 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи наявні у матеріалах справи письмові докази, приймаючи до уваги пояснення позивача та показання свідків, керуючись чинним сімейним законодавством України, діючи виключно з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача щодо позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, оскільки відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду дитини тощо.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Дружківської міської ради в особі Дружківської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про позбавлення батьківських прав, через ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, в сумі 1 211,20 грн, який сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Крім цього, суд роз`яснює, що відповідно до положень статтей 168, 169 СК України, відповідач, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду як із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі викладеного та керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 1, 7, 150, 164, 165, 171 Сімейного кодексу України, Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», статтями 2, 10, 49, 76-81, 89, 141, 209, 258, 259, 263-265, 272, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Дружківської міської ради в особі Дружківської міської військової адміністрації, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одиннадцять) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05 липня 2024 року.

Суддя Олександр ФЕНЯК