11 липня 2024 р. Справа № 597/499/24
Заліщицький районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Торської І.В.
за участю секретаря судового засідання Лопушняк З.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві представник позивачки ОСОБА_3 просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Кульгавець С.М. посилається на те, що у квартирі, яка є власністю позивачки, значиться зареєстрованим з 25.11.2016 року чоловік колишньої власниці квартири ОСОБА_4 - ОСОБА_2 . Однак відповідач з січня 2022 року у даній квартирі не проживає, оскільки виїхав за межі України і наразі його місце перебування позивачці невідоме. Відповідач не бере участі у оплаті за послуги електро- та газопостачання, однак його реєстрація у належній позивачці квартирі створює їй незручності у оплаті таких послуг. Крім цього відповідач будучи зареєстрованим у зазначеній квартирі порушує права позивачки, як власниці нерухомості, чинить незручності у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю. Вирішити з відповідачем у досудовому порядку питання зняття з реєстрації місця проживання неможливо, оскільки він тривалий час проживає за межами України і його місцезнаходження позивачці невідоме.
Ухвалою судді від 23 квітня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Допитанні у судовому засіданні свідки: ОСОБА_5 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_2 та ОСОБА_6 , який проживаєв квартирі АДРЕСА_3 вказали, що в квартирі АДРЕСА_1 ніхто не проживає та відповідача вони ніколи там не бачили.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті, що підтверджується матеріалами справи, та не надав у встановлений судом строк відзиву до суду.
Суд вважає, що відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин, а тому, керуючись положеннями ст.280 ЦПК України справу слід розглянути за відсутності відповідача з постановленням заочного рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.
Згідно даних паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Заліщики Заліщицького району Тернопільської області.
Згідно Витягу з реєстру територіальної громади №2024/003170814 ОСОБА_1 з 09.12.2010 року проживає за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідно до Договору купівля-продажу від 22.09.2023 року ОСОБА_1 купила в ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.09.2023 року №347729172.
Згідно Будинкової книги приписки громадян в квартирі АДРЕСА_1 з 25.11.2016 року преписаний ОСОБА_2 .
Відповідно до акту про фактичне місце проживання без реєстрації (не проживання за місцем реєстрації) від 02.04.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою своєї реєстрації, що в АДРЕСА_5 не проживає з січня 2022 року.
Також у своїх поясненнях сусіди ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказали, що в квартирі АДРЕСА_1 ніхто не проживає та відповідача вони ніколи там не бачили.
Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною 1 статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Нормами ч.1 ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом і втрачають це право, якщо відсутні в ньому без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Згідно абз. 2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Судом встановлено, що відповідач не бере участі у оплаті за послуги електропостачання та газопостачання, однак його реєстрація у належній позивачці квартирі створює їй незручності у оплаті таких послуг. Крім цього, відповідач будучи зареєстрованим у зазначеній квартирі порушує права позивачки, як власниці нерухомості, чинить незручності у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю.
При цьому судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача у спірному житлі.
Абзацом 3 п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання.
Тому, враховуючи те, що судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_5 , однак більше одного року за вказаною адресою не проживає, останнім не доведено поважності на обґрунтування власної відсутності в житлі, тому позов є підставним та підлягає до задоволення.
Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.
На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Судові витрати по справі покласти на сторони в понесених ними розмірах.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.
Рішення суду може бути переглянуто за заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу, яка подається апеляційному суду Тернопільської області через Заліщицький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, а відповідачем протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повне найменування сторін:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 .
Повний текст судового рішення складено 11.07.2024 року.
Суддя Ірина ТОРСЬКА