Провадження № 2/279/1014/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2024 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., за участю дистанційно позивача ОСОБА_1 , дистанційно представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , дистанційно представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу №758/14889/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з ОСОБА_3 , зазачивши, що вона є бабусею неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір дітей, ОСОБА_3 , батько дітей - ОСОБА_7 помер після повномасштабного вторгнення під час виконання бойових завдань. Діти проживають разом із нею у Німеччині, куди вони евакуювалися після повномасштабного вторгнення. Після народження діти проживали з відповідачем та їх батьком за місцем реєстрації батька за адресою - АДРЕСА_1 , однак зареєстровані були за адресою реєстрації відповідача. Батьки дітей в зареєстрованому шлюбі не перебували, проживали разом однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах. Після народження дітей відповідач на задовільному рівні здійснювала догляд за дітьми, у цьому їй допомагала її матір, батько дітей, а також вона. Батько дітей забезпечував матеріальне утримання відповідача та дітей, допомагав у вихованні та догляді. Після того, як діти подорослішали, вони відвідували дитячий садочок, у якому працювала відповідач. Ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків почало погіршуватися після того, як діти пішли до першого класу школи. Відповідач звільнилася з дитячого садочку, більше ніде офіційно не працювала та почала звертати менше уваги на дітей та вести розгульний спосіб життя. Відповідач не дбала на належному рівні про забезпечення розвитку дітей та їх талантів, не приділяла їм належної уваги тощо. Коли діти почали відвідувати школу, відповідач допускала недбале ставлення до організації їх навчання та відвідування школи. Непоодинокими були випадки, коли відповідач не приводила дітей вчасно до школи, бо не могла зранку прокинутися, щоб зібрати дітей та відвести їх на заняття. Відповідач не цікавилася результатами навчання дітей, не спілкувалася з вчителями щодо їх успішності та поведінки, не брала участі в шкільному житті дітей. Піклування про навчання та розвиток дітей, починаючи з першого класу, здійснювалися виключно їх батьком. Саме він слідкував за успішністю дітей, допомагав їм виконувати домашні завдання, був членом батьківського комітету, що свідчить про його включення в шкільне життя дітей. Батько дітей за час спільного проживання з відповідачем працював водієм та їздив у тривалі рейси, тому частину часу діти були лише з відповідачем і саме в цей період нею допускалося недбале ставлення до відвідування ними школи. За періоди відсутності по роботі батька дітей, відповідач періодично їх лишала, щоб організувати своє особисте життя. Діти неодноразово розповідали їй, що матір знайшла собі іншого чоловіка, до якого ходила на побачення, лишаючи їх самих вдома чи на дитячому майданчику. Також, відповідач могла самих залишити дітей у квартирі на ніч та піти на побачення до іншого чоловіка, коли батько дітей був у відрядженні. Після того, як діти закінчили четвертий клас, відповідач перевезла дітей до своєї матері у м.Коростень, в сама поїхала від них до іншого чоловіка, лишивши дітей зі своєю матір`ю. Влітку 2021 року батько дітей змінив роботу на таку, що не потребувала відряджень, та забрав дітей від матері відповідача у свою квартиру, де діти проживали до цього. Батько почав самостійно виховувати дітей - підготував їх до початку навчального року, дбав про їх розвиток, оскільки відповідач, яка вирішила жити окремо, не виявляла турботи до дітей та не цікавилася їх життям. В подальшому відповідач фактично повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. На момент повномасштабного вторгнення батько дітей організував їх виїзд закордон з нею, щоб вони перебували у безпечному місці. Батько дітей одразу доєднався до збройних сил та став на захист України. Сама відповідач, виїхала до Польщі. В даний час діти перебувають у Німеччині разом із нею, де вона офіційно визнана їх опікуном. Діти навчаються у німецькій школі та паралельно в українській школі за домашньою формою навчання. Вона додатково оплачує дітям репетитора з української мови для забезпечення досягнення результатів навчання. Після закінчення війни вона з дітьми планує повернутися в Україну. Проживати діти будуть у квартирі батька дітей разом з нею. Стосунки між дітьми та відповідачем відсутні. Остання не намагається встановити контакт із дітьми, за весь час перебування закордоном лише пару разів зв`язалася з дітьми, жодної фінансової допомоги не надає, участі у вихованні не бере, що свідчить про свідоме самоусунення від виконання батьківських обов`язків. По відомому їй телефонному номеру відповідача остання не відповідає, на зв`язок із нею не виходить. Діти зараз не сприймають відповідача як матір та не бажають із нею спілкуватися, зважаючи на її ставлення до них. Вона від народження дітей бере активну участь в їх житті, вже близько двох років самостійно здійснює за ними догляд та виховання. За час проживання дітей з їх батьками, вона проживала разом з дітьми та доглядала за ними під час літніх канікул, а також постійно їх провідувала протягом навчальних років. Між дітьми та нею склалися щирі емоційні зв`язки, засновані на турботі, любові та повазі. Фактично на цей час сім`єю та рідною людиною для дітей є лише вона, а також брат їх батька - ОСОБА_8 , який перебуває у Києві. Відповідач тривалий час проживає окремо від дітей та не бере жодної участі в їх житті, не забезпечує їх виховання та догляд, утримання, розвиток талантів тощо, не забезпечила безпеку дітей на початок та під час збройної агресії Російської Федерації, допускає жорстоке поводження із дітьми, що проявляється у застосуванні психічного та емоційного насилля, вчиняє дії, які суперечать найкращим інтересам дітей, не вживає жодних дій для забезпечення здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, що свідчить про свідоме та умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків. Просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень на кожну дитину, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати подачі позовної заяви та до досягнення дітьми повноліття.

Відповідач подала відзив на позовну заяву в якому просила в задоволенні позову відмовити, так як вона проживала з батьком дітей, в зареєстрованому шлюбі не перебувала, вони проживали однією сім`єю, від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони фактично проживали в АДРЕСА_1 , зареєстрована з дітьми була в АДРЕСА_2 . Позивач проживала в с.Горенки Київської області зі своєю сім`єю - чоловіком та матір`ю і дуже рідко їх відвідувала. Після народження дітей вона (позивач) потребувала допомоги, яку їй надавала виключно її мати. Вона на свої особисті кошти оплатила пологи та всі речі для потреб дітей. Після оформлення дітей в дитячий садочок вона туди працевлаштувалась вихователем старшої групи, щоб бути разом із дітьми, приймала активну участь у святкових заходах. Ставлення батька до дітей постійно погіршувалось, він ставав агресивним після вживання спиртних напоїв, і тому вона з дітьми виїхала до м.Коростеня, до своєї матері. В подальшому вона вибачила свого чоловіка та повернулась до нього в м.Київ, працевлаштувалась. Батько дітей продовжував поводитись агресивно, ображав також і її матір, брата, побив свого рідного сина від першого шлюбу, вона викликала працівників поліції. Діти були дуже налякані поведінкою бутька, плакали, тому вона повернулась до своєї матері в м.Коростень. Батько дітей приїхав за нею в м.Коростень, намагався потрапити до будинку, вибивав двері, вона викликала працівників поліції. Вона займалась вихованням дітей, водила їх на підготовчі дошкільні курси, де їх навчили читати, писати, рахувати та вивчали англійську мову. До школи діти пішли в м.Києві, вона їх водила до школи і забирала, робила з дітьми домашні завдання, підтримувала зв`язок з вчителями. В подальшом вона працевлаштувалась на роботу до ТОВ "Епіцентр К", була вимушена оформити кредит. Саме заборгованість за кредитом, скрутне матеріальне становище, відсутність матеріальної підтримки від батька дітей стали поштовхом до того, аби вона поїхала за кордон за заробітки. Вона була вимушена виїхати на заробітки, тому що мала забезпечувати матеріально своїх дітей. Коли вона з дітьми проживала в м.Коростені, їй допомагала лише мати, вони ходили з дітьми на річку на стадіон, в парк, діти були щасливі. Вона мала намір їх влаштувати на навчання до Коростенського міського ліцею №3. В той час їй запропонували роботу в Польщі на три місяці, вона обговорила пропозицію з матір`ю, яка погодилась побути з дітьми. Коли наступив термін робити дітям чергові щеплення в м.Києві, бо там знаходились їх медичні картки, батько дітей запропонував взяти дітей до себе на два тижні, зробити їм щеплення та привезти назад до Коростеня, одна вивезши дітей до м.Києва він їх до її матері не повернув. Забравши до себе дітей їх батько налаштував їх проти неї, не відповідав на телефонні дзвінки. Коли розпочалось повномасштабне вторгнення росії на територію України вона просила батька дітей їх вивезти в безпечне місце в м.Коростень до її матері, і звідти вони мали б приїхати до неї в Польщу. Однак, батько вивіз дітей до с.Горенки Київської області до своєї матері (позивач у справі), а сам записався до територіальної оборони, вона не мала зв`язку з дітьми. Вона не погоджувалась аби позивач вивезла її дітей до Німечини, вона просила аби дітей привезли до неї в Прльщу. Вона наполягала на тому, аби діти були їй повернуті, заперечує проти позбавлення її батьківських прав, вона любить своїх дітей. Позивач налаштовує дітей проти неї, не дає їй можливості спілкуватись з дітьми. В даний час вона не має можливості надавати дітям фінансову допомогу, так як позивач її заблокувала на всіх номерах.

Позивач подала відповідь на відзив зазначивши, що відповідач мала на меті виїхати до Польщі, залишивши дітей своїй матері, участі у забезпеченні дітей не приймає, після смерті батька дітей їх матеріально утримує лише вона. Доводи відповідача про те, що вона налаштовує проти неї дітей не відповідають дійсності. Після смерті батька відповідач не цікавиться дітьми, їх захопленнями, інтересами та потребами, умовами їх проживання. Відповідачем не надно жодного доказу на підтвердження того, що позивачем створені перешкоди в спілкуванні з дітьми.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради в прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації до суду не з`явився, причини неявки не повідомили, про день розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позовної заяви підтримали, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові.

Також в судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала клопотання від 19.06.2024 року про виклик в судове засідання свідка ОСОБА_9 та долучення додаткових доказів.

Відповідач та представник відповідача заперечили проти заявленого клопотання.

Суд дослідивши клопотання про долучення доказів та заяву про виклки свідків, вислухавши думки сторін у справи з приводу заявлених клопотань, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно ч.1 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно ч.2 ст.126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно ч.4 ст.83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Також згідно із ч.ч.1-3 ст.91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

Оскільки строк, під час якого сторони мали право заявляти клопотання закінчився, справа перебуває на стадії судового розгляду, представником позивача не повідомлено суд про об`єктивні причини неподання доказів у визначений чинним процесуальним законодавством строк, не надано доказів, які підтверджують, що ним здійснено всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаних доказів, а наведені ним причини неподання вказаних доказів у визначений законом строк, суд вважає неповажними.

Заявляючи клопотання про допит свідка представник позивача зобов`язаний був повідомити про допит вказаного свідка під час проведення підготовчого судового засідання проте, цього зроблено не було.

Суд прийшов до висновку, що клопотання про долучення до матеріалів справи доказів та про допит свідка слід залишити без розгляду та повернути заявнику.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог позовної заяви, просили суд відмовити позивачу, у тому числі з з підстав зазначених у відзиві.

Неповнолітня дитина ОСОБА_5 в судовому засіданні суду надала наступні пояснення. Коли вони ще були у четвертому класі, точно не пам`ятає вона (мама) залишала їх одних до однієї години ночі, а може до ранку ходила, гуляла з кимось. Тато був у командировках. Під кінець четвертого класу вона забрала їх і привезла до м.Коростеня. Потім вона захотіла поїхати до Польщі і вона віддала їх татові і сказала, що вона їх забере. Тато піклувався добре. Коли їм виповнилось 10 років, вона (мама) прислала їм посилку, замість того, щоби приїхати. Вони їй не телефонували, тому що вони не хотіли з нею розмовляти, тому вона їх кинула. Не хоче повернутися і проживати з мамою, оскільки вона тут (у Німеччині) проживає, їй тут подобається, у неї тут школа, і вона не хоче їхати в Україну, у неї все є. Бабуся з ними постійно, нікуди не уходить, готовить, все купляє смачне і часто.

На запитання ОСОБА_10 відповіла, що не хоче повертатися до мами, оскільки вона постійно їх залишала самих. Якщо вона приїде до них у Німеччину вони з нею не хочуть бути, і не хоче з нею (мамою) спілкуватися. Їм ніхто не забороняв спілкуватися з мамою, а навпаки, коли тато був живий, і вони жили в Києві він казав подзвонити мамі.

На запитання чи збирала їх до школи мама, чи водила та чи забирала зі школи, відповідь: Незавжди, іноді.

На запитання ОСОБА_10 суду пояснила, що їй зараз 13 років, у Німеччині вони вже два роки.

На запитання чи до початку війни хтось кудись звертався з питаннями про позбавлення матері батьківських прав, чи робили заяви про неналежне виконання мамою батьківських обов`язків, відповідь: Ні.

На запитання чи був за ними неналежний догляд, чи вони були ненагодовані, неодягнені, без піклування матері, чи були у них (дітей) претензії, відповідь: іноді були, висловлювали бабусі. До бабусі приїжджали часто, тато привозив.

Неповнолітня дитина ОСОБА_6 в судовому засіданні суду надала наступні пояснення. У Німеччині вони проживають близько двох років, за ці два роки з мамою не спілкувалися, тільки нещодавно, мама телефонувала бабусі і вона з мамою розмовляла.

На запитання чому не спілкувалась, відповідь: Немає номеру. А що того того, щоби його запитувати, у неї не має такого бажання.

На запитання ОСОБА_11 пояснила, що вона (мама) перестала піклуватися про них, коли вони були десь у четвертому класі, війна тоді ще не почалась. Вона поїхала до Польщі, вона телефонувала, але не приїжджала до них. Щось про її повернення вона (мам) казала, точно не пам`ятає. На зараз вона не хоче спільно з мамою проживати, щоби вона про них піклувалась. Зазначила, що їй зараз добре з бабусею. Бабуся всім забезпечує, піклується, зараз оплачує їй курси з англійської мови. Бабуся купляє їжу та одяг.

На запитання ОСОБА_11 пояснила, що вона (мама) поїхала до Польщі за рік до вйни, після уточнення погодилась, що це було 6-7 місяців до війни. Вона (мама) пояснювала, що поїхала на заробітки, не казала, коли приїде. До початку війни днів народження без мами був один. Пояснень, чому вона не приїхала не надала, вона тільки з татом розмовляла. Їм ніхто нічого не казав, чому не приїхала. Вона (мама) дзвонила їм звичайно, не кожен день, але дзвонила.

На запитання, чи знають вони причину, по якій їм мама не дзвонила відповідь: Ні.

На запитання чи активні у них українські телефонні номери, відповідь: Вони ними не користуються.

Пояснила, що коли вони приїхали до Німеччини, їм купили німецьки телефонні номери, вони їх вставили до своїх телефонів і українськими більше не користувалися і зараз не користуються. Вона (мама) дзвонила і багато писала бабусі, писала негативні повідомлення, тому бабуся маму заблокувала. Вони знали про те, що вона (бабуся) її (маму) заблокувала, але вони були не проти. Які саме повідомлення, їй не відомо, коли бабуся говорила з ОСОБА_10 про це, ОСОБА_10 сказала бабусі заблокувати її. Особистого бажання поговорити з мамою у неї не було.

На запитання, чому вона не хоче спілкуватись з мамою, відповідь: Їй зараз добре.

На запитання чому вона не спілкується бабусею ОСОБА_12 , відповідь: У неї не має її номеру.

Після війни вона хоче повернутися в Україну, але хоче жити з бабусею.

На запитання, чи хочуть вони вважатися сиротами, після позбавлення мами батьківських прав відносно них, відповідь: Вона не буде вважатися сиротою, тому що у неї є бабуся і є мама. Також зазначила, що вона не проти, щоби опіку взяла бабуся.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні суду пояснила, що є сусідкою відповідачки, живе в Києві. Знає родину як сусідка, бачила ОСОБА_14 з ОСОБА_15 , як вони гуляли з дітками, спочатку ОСОБА_16 гуляв, потім ОСОБА_14 підключалася до них. Діти були чисті, охайні, що у них відбувалося вдома не знає. На вулиці вона їх бачила.

На запитання свідок суду пояснила, що з 2021 року, Нашата в очередний раз як покинула ОСОБА_17 , забрала дітей і поїхала. Вони періодично то з`їжджалися то розбігалися, скільки це було разів не рахувала. Коли ОСОБА_14 покинула ОСОБА_17 і забрала з собою дітей, вони вийшли з сином йти в магазин, сидів ОСОБА_16 на східцях, вони підійшли почали з ним розмовляти. На запитання: "Чому ти тут сидиш"? В нього почали руки трястися, він почав плакати. Сказав: " ОСОБА_14 забрала від нього дітей, заблокувала дітей, не дає спілкуватися з ними". Потім, перед школою, ОСОБА_14 привезла ОСОБА_18 дітей він, після ОСОБА_14 зійшовся з жіночкою і вони, до початку повномаштабного вторгнення виховували цих дітей разом. Казали, що ОСОБА_14 поїхала на заробітки в Польщу, вона не знає, це зі слів. Після ОСОБА_14 , діти були схильні до Люди, вони її називали мамою. Вони на четвертому поверсі проживали, вони з дітьми на п`ятому. Це було у 2021 році перед школою, перед повномаштабним вторгненням. На початок війни вони були всі разом ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , діти і Людина дитина. Якось вони всі гуртом зайшли в магазин АТБ, так дівчата її "обвішали" і каталися на ній, а вона, каже: "Дівчата, давайте я додому їсти куплю, вийдемо з магазину, тоді будете кататися." Вони (діти) від неї не відходили, "вішалися" на неї. Це вона особисто бачила, і вони називали її мамою.

На запитання свідок суду пояснила, що свідком подій хто привозив дітей ОСОБА_18 вона не була, їй сказала ОСОБА_19 . Особисто чула, як діти називали ОСОБА_20 мамою.

З моменту народження дітей ОСОБА_14 була завжди була разом з дітьми, то виїждала то приїжджала. Що відбувалосьу них в сім`ї не знає.

На запитання чи були діти читими, охайними, накормленими, відповідь: Так. Чи були нагодовані не знає деталей, хто там варив їсти.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні суду зазначив, що є сином позивачки. Пояснив, що вихованням дітей займався його брат: в школі приймав участь, уроки з ними робив, контролював їх де і з ким вони гуляють і знаходяться.

На запитання свідок суду пояснив, що на момент, коли він (брат ОСОБА_16 ) був у відрядженнях дітьми займалась ОСОБА_21 , але коли вона займалася дітьми, вони могли і школу пропустити і уроки не виконати, це зі слів його брата. Батько самостійно займався дітьми останні три-чотири роки до війни. Вони (діти) приїзжджали до неї (позивача) на дачу, відпочивали, ходили на всілякі вистави, до цирку їздили, вона їх брала з собою возила. Коли вона (мати дітей) поїхала на заробітки, вони (діти) в перший час в шоці були, уникали теми про матір, постійно були з батьком. Слів, що вони сумують за мамою він не чув.

На запитання свідок суду пояснив, що діти були в шоці, тому що мати покинула їх вона була, була і зникла, вона годувала їх, займався ними тільки батько, а вона тільки годувала їх, і батько їх годував, вона також перебувала з дітьми разом з ним (батьком). ОСОБА_22 у дітей був, тому що це було дуже різко ця поїздка, для дітей це було несподівано. Чому відповідачка поїхала до Польщі йому не відомо.

На запитання свідок суду пояснив, що він (брат) був далекобійником і їздив в межах України, тобто з Києва до Чернігова рейс у нього займав два-три дні. Потім два-три дні він дома. А бувало неділю, потім неділю дома.

На запитання свідок суду пояснив, буде надалі піклуватися про дітей як батько, вони його племінниці.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні зазначила, що являється матір`ю відповідачки. Пояснила, що разом з ОСОБА_14 виховувала її дітей, тому їй було важко на той час, коли вона їх народила. Важко було тим, що їх батько працював цілими днями, а вона мала з ними вийти погуляти. Так як вони мешкали на п`ятому поверсі, то потрібно було і каляску знести і діток. Вона разом з ними мешкала. Допомогала ОСОБА_14 в цьому. ОСОБА_24 не бачила, щоб позивач в чомусь допомогала чи наглядала за ними. Вона собі жила під ОСОБА_25 своїм життям. Десять років так було, що вона ОСОБА_14 завжди допомогала. Чоловік у неї був агресивним, коли вип`є особливо. Після роботи він приходив, міг випити, був п`яний, піднімав руку, навіть її побив один раз, пістолетом вдарив по обличчю. Було таке, що він навіть побив сина свого від першого шлюбу, вона його захищала. Позивач десять років не приймала участі у вихованні дітей, тільки її донька, водила їх на кружки. Коли вона (донька) уходила від чоловіка, вона у неї постійно жили. В Києві, коли вони були, він їх бив, вони викликали поліцію і поліція їх врятувала тим, що посадила їх до машини і вивезли їх з цієї квартири. Вони жили в Коростені, хотіли тут їх влаштувати до школи. Однак, коли у ОСОБА_14 з`явилися борги, (вона взяла кредити), ремонти робила, хотіла, щоби було охайно в квартирі, комфортно, купила меблі, телевізор. Тому, вони вирішили, щоби діти були з нею, оскільки вона (свідок) діткам як друга мама, вони в неї на очах виросли. Коли вони були в Коростені, вони кожного дня ходили на стадіон, в парк або на річку. Разом завжди були. Перед школою вони діток відправили до центру для діток дошкільного віку на англійську мову, математику, інші предмети.

Коли ОСОБА_14 вирішила поїхати до Польщі на три місяці, вони прийняли це рішення, що діти можуть побути з нею, піти до школи, але приїхав батько приїхав забрав дітей і більше не привіз їх, хоча обіцяв ОСОБА_21 , що все буде добре, сказав: "Не хвилюйсь, все буде добре, де ти зараз роботу найдеш, їдь, працюй, а діти будуть зі мною де-який час, все буде доре, нехай діти тут ходять до школи, так як вже тут ходили (м.Київ), а потім приїдеш, діти знову будуть з тобою". Вони повірили йому. Батько ж все таки. Хоча ними хотіла опікуватися вона, бо вона більше з ними проводила часу. Вони домовлялися, що вона поїде на три місяці, але перший місяць взагалі нічого не виходило, а все ж таки гроші необхідно було заробляти, і так вийшло, що вона залишилася ще на трішки. Тим паче, що батько дітей її запевняв, щоб вона не переживала, все буде добре. Він і їй це казав, такий був добрий.

На запитання свідок суду пояснила, що 2021 році ОСОБА_14 поїхала на заробітки, оскільки вона шукала роботу в Коростені, однак вони хотіли кращого, щоб більше було, щоб у дітей було все. Стосунки з ОСОБА_15 вона розірвала взагалі, тоді ж вона і приїхала до неї в Коростень. Вона жила з дітками у неї, тоді приїхав батько перед цим вони розмовляли по телефону він сказав що хоче приїхати в гості до них, хоче дітей побачити. Вони не були проти, так і про бабусю були гарної думки. А перед школою було заплановано робити дітям щеплення, він почав ОСОБА_14 вмовляти, щоби вона дозволила дітей взяти до Києва, одразу побуде з ними та й щеплення зробить, а потім привезе їх. Він настільки їх завірив, що так воно і буде, що вони повірили, як би ж вони знали, що так буде, вони б ніколи не віддали дітей.

На запитання свідок суду пояснила, що коли дочка поїхала до Польщі, вона постійно з дітьми спілкувалась, вона (свідок) сама постійно дітям дзвонила, все було ніби нормально. Першим часом ніхто не забороняв, поки щось не сталося, вони пишуть, дзвонять, вони не відповідають. Запитали чи забороняє їм батько, вони відповіли, що так. Це було восени - взимку. Дочка хотіла приїхати, щось привезти дітям, хотіла виплатити кредити. Перший час дочка дітям не допомогала, тому що самій було важко, а вже потім, коли у дітей був день народження, вона пообіцяла, що обов`язково передасть подарунки, що вона і зробила, передала велику коробку подарунків. Але коли подзвонила і попросила забрати батько сказав: " ОСОБА_26 їм не треба, обійдемося без твоїх подарунків, ти можеш Свєті їх відправити". І діти це теж підтвердили. Вона потім посилала, однак як забрати, вони ж її заблокувати ніхто нічого вже всказати не міг. Ще до війни вони не давали їм спілкуватися з дітьми. Із батьком коли розмовляла, він сказав: "Це вам бумеранг, дітей ви не получите." Потім розмовляла з позивачем, сказала, що вони не правильно роблять, дітям потрібна мама. Після того, як почалася війна, вона до останнього чекала, що діти приїдуть, оскільки масово визили людей автобусами за кордон, волонтери організували. І вона кожного дня підходила до місця відправки і запитувала, чи будуть ще рейси, тому що до останнього сподівалася, що діти будуть з нею, і вони разом виїдуть. Потім батько подзвонив і сказав, що діти вже виїхали, і показував фото, де на дачі в с.Горенки потрапила ракета, прямо в дім де вони мешкали, через три години як вони виїхали. Батько сказав, що як вони приїдуть вони повідомлять їх де вони зупинились, потім вже вони скривали де вони мешкали, ніхто нічого не казав. Вони потім шукали дітей, в міськвиконком ходила, запитвала куди можна звернутися, в службу по дітям, скрізь відповідали, що не можуть нічим допомогти. Донька через це дуже переживала, просила приїхати до неї, щоби поїхати в Німеччину шукати. А куди шукати ні адреси ні телефонів. Вони шукали їх в соцмережах.

На запитання свідок суду показала, що після початку війни дочка постійно говорила про те, що вона поїде в Україну, вона (свідок) відповідала, що пости всюди, людей вбивали. До того як донька поїхала в Польщу, діти навчалися в Києві, в тій школі де вони навчалися. Але вони хотіли перевести їх в Коростень. В зв`язку з тим, що вона з чоловіком розірвали відносини. Вона не хотіла дітей забрати від батька, вони малися з нею жити, це дівчинки, вони мають жити з мамою. Якщо діти повернуться до мами, вони хочуть поїхати всі разом до Польщі, там вона картиру знімає, є де жити, працює там, її там дуже цінують. Якщо було потрібно і вона б поїхала з ними.

На запитання свідок суду пояснила, донька після першого засідання не їхала до дітей до Німеччини, тому що вони її відмовляли, оскільки не має відповідних документів, а там з дітьми все дуже суворо.

На запитання свідок суду поряснила, що не спілкувалися з дітьми, оскільки їх повністю заблокували.

Додаткові пояснення неповнолітньої дитини ОСОБА_10 : Їхня мама ОСОБА_14 знайомила їх з іншим "дядею" і казала, що він буде їхнім майбутнім татом, а потім привозила їх до ОСОБА_27 , а сама їхала в ОСОБА_28 і жила з цим чоловіком. Коли мама уходила гуляти не зрозуміло з ким і куди, вони телефонували татові, і просили допомогти їм зробити уроки і він по телефону сидів і допомогав їм у цьому. Коли вони поїхали з ОСОБА_14 до ОСОБА_12 вони забрати у них телефону, заблокували тата, бабусю, забрали телефони і карточки. ОСОБА_14 просила їх, щоби вони дзвонили татові і просили гроші на морозиво. І весь час, коли вони були в Коростені, вони не були зі ОСОБА_12 , вони були з дідусем і його дружиною, вони весь час проводили саме з ними.

На запитання неповнолітня дитина ОСОБА_10 суду пояснила, що дійсно, коли вони жили в Києві з татом з ними жила інша жінка ОСОБА_29 , яку вони називали мамою. Те, що кожен з батьків має право на власне життя, не заперечує. Однак перед цим, коли вони жили всі разом тато кохав їхню маму, однак мама не кохала тата, і потім вона знайомила їх з іншим чоловіком ОСОБА_30 , вони ходили навіть гуляти на площадку, це було десять годин вечора, їм ще тато дзвонив і запитув де знаходиться мама, а в той час їм потрібно було йти до школи.

На запитання чи бив батько матір, дитина ОСОБА_10 відповіла, що не може це заперечувати. Він бив її за те, що вона залишила їх дома, ходила не зрозуміло з ким і зраджувала йому. Тато не міг стримувати агресію. Сина страшого не бив, бабусю ОСОБА_31 не бив.

На запитання чи був випадок, коли вони були у Коростені і приїжджав тато до будинку, і тато спалив ОСОБА_32 під дверима та двері, відповідь: Так, це було, але вони не відчиняли двері, і не дозволяли їм з ним спілкуватися. Він їхав цілу ніч, щоби зустрітися з ними, а вони цього не дозволили.

Свідок ОСОБА_33 в судовому засіданні суду зазначив, що являється рідним братом відповідачки. Пояснив, що з 2009 року він навчався, працював і проживав в м.Києві, в цьому ж році сестра познайомила його з ОСОБА_7 , в той це рік він запропонував йому орендувати у нього кімнату, де вони проживали разом. Вже 2010 році він переїхав до них і з 2010 року по 2017-2018 рік він проживав з цією сім`єю. А також в 2020 році проживав там більше шести місяців. ОСОБА_7 дуже багато працював, навіть у вихідні, виходив він на роботу десь о 4-ій ранку, а коли приходив з роботи дуже любив випити, і на фоні алкогольного сп`яніння ображав його сетру ОСОБА_34 , ображав, знущався з неї, бив. Навіть він був два рази свідком як він в стані алкогольного сп`яніння кидався на неї з ножем і він розбороняв, це було дуже часто, випивати він дуже любив. Вихованням дітей займалася суто його сестра ОСОБА_35 . Період часу з 2010-2018 роки. З 2018 року він з`їхав і прожив в іншій частині м.Києва. Коли з`їхав спілкувався з сестрою і дітьми, зустрічався рідко, оскільки був у сварці з ОСОБА_36 , але періодично заїжджав до ОСОБА_21 на роботу. Він бив сестру дуже часто, приїжджала поліція і не раз. Він був свідком, він його розбороняв, заспокоював, це відбувалось в зв`язку із перебуванням його у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_37 був доброю людиною, коли був тверезий, коли випивав він себе не контролював. Він забороняв ОСОБА_21 мати подруг, тримав її вдома. В 2019-2020 роках ОСОБА_21 намагалась влаштувати краще життя. ОСОБА_21 працювала десь в 2014 році в садочку, 2019-2020 працювала на кращій посаді з кращою зарплатою, хотіла кращого життя для себе, для дітей, взяла кредити, купила техніку, меблі, посварилася зі своїм чоловіком ОСОБА_38 знову, забрала дітей, кинула роботу і з`їхала додому в м.Коростень. Протягом цих восьми років ОСОБА_21 з`їжджала з тієї квартири рази три. Приїжджала надовго, навіть шукали тут садочок, а потім і школу для дітей. ОСОБА_39 приїжджав, виламував насильно двері силою, він ще допомогав вирівнювати двері. При самій події присутнім не був, але наслідки цього він бачив. З його мамою ОСОБА_14 намагалася влаштувати дітей в 3-ю школу в м.Коростені, але знову ОСОБА_40 заспокоїв ОСОБА_14 , відговорив, приїхав забрав її знову до Києва, і це все знову повторювалось і повторювалось, і ось до цього це все призвело.

На запитання свідок суду пояснив, що в Польщу ОСОБА_21 поїхала, тому що мала платити кредити. Батько дітей не допомогав платити кредити, можливо, таким чином намагався повернути її додому в Київ таким чином. А вона вирішила поїхати в Польщу, дітей залишити з мамою, заробити гроші і розрахуватися за кредити це було до війни.

Після дого як ОСОБА_14 поїхала до Польші, він (свідок) вже перебував у лавах ЗСУ, це було літо 2022 року, і ще до цього, вона дзвонила йому і плакала, що її дітей забрала бабуся, заблокувала її, і, мати ОСОБА_21 не може до них дозвонитися. Просила його, щоби він вийшов з ними на зв`язок, запитав як вони себе почувають, чи живі чи здорові, чому вони не відповідають мамі. Деякий час вони на зв`язок виходили, потім пропали, і він зрозумів, що вони його також заблокували. У сестри не було доступу до дітей. Йому відомо, що сестра намагалася поїхати до Німеччини шукати дітей.

На запитання свідок суду пояснив, що після того як з`їхав від цієї родини, дітей він бачив, ходив на площадку, приходив на "Перший Дзвінок". Телефонував часто, навідувався по можливостям, оскільки має своє життя.

На запитання свідок суду пояснив, що приїжджав до них рази три, коли не було ОСОБА_41 . Випадків, коли були всі: діти, батько і мати, не було.

На запитання свідок суду пояснив, що в 2020 році він проживав у них в квартирі з березня по вересень. З вересня 2020 року по вересень 2021 року з сестрою спілкувався, з обстановкою в цій сім`ї був знайомий, нічого не змінилося.

Свідок ОСОБА_42 в судовому засіданні суду показала, що з цією сім`єю познайомилась коли дітям було по чотири роки, проживає по сусідству, потім діти почали ходити в один клас з ОСОБА_43 . З іхньою сім`єю спілкувалася, також була у них дома, оскільки була клієнкткою ОСОБА_21 , робила манікюр, вона підпрацьовувала, коли в неї не було роботи, в неї були клієнти, вона робила його вдома.

На запитання свідок суду показала, що їй відомо те, що на момент їхнього знайомства ОСОБА_21 працювала у дитячому садочку № НОМЕР_1 , робила на дому манікюр, також працювала в магазині "Київлінза", остання її робота в " ОСОБА_44 ", вона там довго працювала, гарно заробляла. Це було війни. Відносини у ОСОБА_14 з батьком дітей були важкі. Вони не були одружені, жили в громадянському шлюбі. ІІ чоловік був запальним, мстивим, ревнивим, агресивним, і він зловживав алкоголем. Коли він був тверезим, був більш-менш нормальною людиною, але частіше вона його бачила не тверезим. Він постійно працював, але в нього була така компанія була на районі, і вони після роботи з хлопцями вживали, і він потім вже приходив додому, м`яко кажуті "невміняємим". Також на вулиці була ситуація, коли вони сиділи, ОСОБА_21 після роботи вже прийшла, ще була одна сусідка, він сидів з дівчатами дома, це була десята година, це було літом. Він потім вийшов, був дуже агресивним, почав на неї кидатися, дав їй "підзатильник", при них він далі щось робити засоромився, вона не захотіла йти додому, звісно потім пішла.

На запитання свідок пояснила, що у них був серьозний конфлікт з ОСОБА_38 , і вже не перший раз від нього ОСОБА_14 уходила, тому що він пив і був дуже агресивним, по відношенню до неї особисто, його агресію вона також відчула. Потім коли помирилися він став психічно стабільним.

На запитання свідок пояснила, що виїхала ОСОБА_14 за кордон, оскільки вона хотіла зробити ремонт, взяла кредити, їх потрібно було закривати. Чоловік хоч і працював, але грошей не давав. На той час, коли вона працювала в " ОСОБА_44 " фінансове забезпечення було на ОСОБА_21 . Вона накупила матеріали, техніку, меблі, потім був наступний конфлікт, вона звідти виїхала, але все уе залишилось на ній, кредити на ній. Крім того, потрібно було забезпечувати дівчат, а дівчата були завжди доглянутими, вдягнуті, це була основна причина, для чого потрібно було поїхати і заробляти гроші, багато так жінок роблять.

На запитання свідок пояснила, що їй відомо, що коли почалася війна вона дзвонила до ОСОБА_45 і просила, щоби він повернув дітей до бабусі, це було при ній. Вони тоді стояли на вулиці дівчата, тоді були самі дома, а він стояв пив пиво зі своєю новою жінкою, і при ній був цей дзвінок, вони сварилися, ОСОБА_14 сварилася, просила повернути дітей, він дітей повертати не хотів. На той момент ОСОБА_14 вже була в Польщі, і вона хотіла, щоби він повернув дітей до бабусі, вона ж планувала та могла забрати до себе дітей, війна почалася, якби ж вона знала звідки їх брати. Коли ще ОСОБА_16 був живий ОСОБА_14 ще якось спілкувалася, а коли вже він загинув, бабуся повністю перекрила контакти. Вона не могла до них ні додзвонитися, не могла з ними спілкуватися, написати, вона їх не бачила. Так само як і всі родичі з боку мами, вони не могли з ними спілкуватися, їй це відомо зі слів мами ОСОБА_14 , вона з нею спілкувалась. Вони дзвонили, і консульувалися, що їм робити, чи є знайомі юристи, як знайти дітей, і що їм робити. Вона навіть не знала де її діти, знала, що виїхали, а куди виїхали, як виїхали, що з ними, як вони, вона не знала. Характризує ОСОБА_21 як гарну матір, вона гарна господарка, гарно готує, в хаті завжди був порядок, діти були завжди доглянуті. Вона завжди намагалася заробити якусь копійку, навіть сидячи вдома в декреті. Вони ходили на кружки, вони ходили на гімнастику, ОСОБА_46 чи ОСОБА_10 ще ходила в художню школи, вона з ними бігала кругом.

На зпитання свідок суду пояснила, що взагалі бабусю ніколи не бачила. Свідком ситуації, коли ОСОБА_21 дзвонила дітям, дзвінок не проходив, тому що було заблоковано, не була.

На зпитання свідок суду пояснила, що ОСОБА_16 сильно пив, вона не знає, як він при цьому працював.

Свідок ОСОБА_47 в судовому засіданні зазначив, що є батьком ОСОБА_14 та пояснив, що покійний зять покликав його на роботу, вони разом працювали біля року. Коли він не пив, він був золотою людиною і татом і чоловіком, а коли пив, то він ображав її, бив. Після роботи залишався з друзями пив, і він (свідок) також був з ним, сиділи до пізна, разом сиділи, пили, а вже потім тільки йшли додому. Бив її, і при дітях це відбувалось, дітей він заспокоював, поки він там з нею розбирався, і ніж у нього забирав. Проживав у них до початку війни, одразу після народження дітей, точно не пам`ятає. Вона була відмінною матір`ю. Вона всім готувала їсти, для всіх прала, прибирала, доглядала за дітьми. Водила їх усюди, гуляла з ними, сама каляску стягувала з п`ятого поверху, з двумя дітьми, ніхто їй ніколи не допомогав. Бабуся приїжджала на 15 хвилин. Коли він робив там ремонт, 15 хвилин вони її бачили, потім вона їхала. За дванадцять років дітей вона не бачила, це тільки коли на дачу їх їй привозили. Бабусі поряд не було і близько. Також, на її дачі він робив ремонт бачив відношення до дівчат. Після того як ОСОБА_14 виїхала, він в цей час воював. З дівчатами нормально спілкувався, і вітав їх з днем народженням, і гроші відправляли.

Коли батько їх загинув, все пропало, ніякого зв`язку, все було заблоковано. Всі родичі були заблоковані.

Після того, як вони виїхали перший раз позивачка поздзвонила йому в грудні 2023 року зі словами, що дівчатка хочуть поспілкуватися. Вона сама йому подзвонила, нормальна була розмова, нормально поспілкувалися. Чому вона не дає матері дітей, спілкуватися з дівчатами, не запитував, бо переживав, що зараз і цей канал зв`язку закриє, і не буде він спілкуватися з дівчатами взагалі. Спілкувався багато, в тиждень було по два рази, раз. Спілкувався тільки через телефон бабусі, скільки разів просив, щоби дала номери онучек, обіцяла, обіцяла, і посьогодні. Бабуся стояла поряд і контролювала, це було видно по відео. Ніхто ніколи нічого не говорив, де саме дівчата знаходяться, відомо було тільки те, що вони в Німеччині. Заперечував щодо того, щоби ОСОБА_14 їхала до іншої країни шукати дітей, переживав. Також телефонував до її сина ОСОБА_48 просив дати адресу дітей, нехай дочка поїде, ні. Коли його відпустили з частини на похорон зятя, він приїхав йому сказали, що його родина не має бути тут присуьньою, хоча він з ним ( ОСОБА_15 ) більше часу провів ніж вона. Він сам йому розказував, під час того, як вони сиділи на кухні пили, що його мати не любить ні його, ні його дітей, ні ОСОБА_14 . Він жив, він бачив все це. Їм тільки гроші потрібні.

Свідок ОСОБА_49 в судовому засіданні суду зазначила, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_21 . Пояснила, що ОСОБА_14 в Коростень без дітей не приїжджала, особливо, коли у дітей були канікули літом, вони завджи проводили час, і коли вони сварилися з ОСОБА_38 . Була ситуація, коли вони знову посварилися, ОСОБА_14 сказала, що це вже остаточно. Вона була змушенв їхати до Польщі, тому що внеї був кредит, вони робили ремонт разом, але коли вони посварилися, ОСОБА_16 сказав, що будеш сама платити свій кредит, кредит був оформлений на неї, це було близько 50000 тис.грн., і ОСОБА_14 вирішила поїхати в Польщу на заробітки, діти побудуть у бабусі, а вони також будуть допомогати, оскільки проживали поряд. Все це знає безпосередньо від ОСОБА_21 .

На запитання свідок суду пояснила, що між ними була домовленість, що батько дітей візьме їх до Києва, зробить щеплення, і привезе назад. А потім, коли ОСОБА_14 поїхала до Польщі, він взяв дітей і не повернув. Вона плакала, що він не повернув дітей, була завжди з ОСОБА_14 на зв`язку. Зі слів ОСОБА_14 він її заспокоював, казав щоти та їхала працювала, ні про що не хвилювалась. На початок війни діти були з батьком. Потім він діток відправив до бабусі, і зв`язок з дітками пропав, ОСОБА_14 дітей шукала. Вона зверталася і до посольства і до інших установ.

На запитання свідок суду пояснила, що була домовленість, що діти будуть з бабусею, не з батьком.

Свідок ОСОБА_50 в судовому засіданні зазначила, що відповідач є її племінницею. Пояснила, що з дітками спілкувалася, коли вони були в Коростені. Також їздили до них вгості до Києва, дітки завжди були охайні, нагодовані, був порядок. З батьком дітей була знайома, він любив випити, і мати це знаю, не знає чому вона це приховує. І ця агресія виливалася на ОСОБА_14 . Вони завджди приїжджали з речами, могли ніччю приїхати таксі найняти, ОСОБА_21 з дівчатками. Потім приїжджав ОСОБА_16 і їх перепрошував. Вона поверталася.

На запитання свідок суду пояснила, що коли діти були в Коростені, вони хотіли влаштувати їх тут до школи. ОСОБА_14 взяла кредити, коли працювала в Києві, щоби зробити побут дівчатам, бо вона хотіли зберегти цю сім`ю, це не перший раз. Вона мусила їхати, лскільки мала повернути кредити, всі речі залишилися в Київській квартири, вона нічого не забрала. До Польщі поїхала щоби вирішити фінансові питання, не відмовляючись від дітей, дітей заблокували від них. Їх позбавили права спілкуватися з цими дітками. Вона з ОСОБА_11 їздила на море це 2020 або 2021 рік точно не пам`ятає. На три дні їздили в Затоку.

На запитання свідок суду пояснила, що до неї звернулася її сестра ( ОСОБА_12 ) і сказала, що їх заблокували, щоби вона набрала ОСОБА_51 , може їй вона відповість. Дзвонила і ОСОБА_52 і ОСОБА_53 . ОСОБА_46 слухавку підняла, сказала що в неї все добре і поклала слухавку, потім вона була заблокована, всі вони були заблоковані. ОСОБА_14 хотіла їх повернути, хотіла їхати шукати дітей. Бабуся десять років про них не дбала, а за два роки полюбила цих дітей, онуків. Бабусю бачила один раз (можливо було ще не пам`ятає), коли вони забирали ОСОБА_14 з пологового будинку.

На запитання свідок суду пояснила, що до ОСОБА_14 приїджали неодноразово, бо вона ще її похресниця. У неї завжди було охайно, вона хотіла, щоб було там хойно, цей ремонт вона робила щоб дівчатка жили в побуті, щоб до них приходили друзі, бо ремонту у тій квартирі не було. Коли вони забирали ОСОБА_14 з пологового будинку, вона особисто там прибирала, в неї була двійня їй було важко.

На запитання свідок суду пояснила, що пісял війни вона телефонувала 04.2022 року, їй відповіла ОСОБА_46 .

На запитання свідок суду пояснила, що дзвонила саме вона, тому що мама ще раніше була заблокована від дітей. Телефони один одного у них були.

На запитання свідок суду пояснила, що вона заблокувала їх всіх і позбавила їх права спілкуватися з дітьми.

Свідок ОСОБА_54 в судовому засіданні суду зазначила, що є дружиною ОСОБА_55 (відповідача) батька. Пояснила, що з дітьми проводила багато часу, тому що працювала в Києві, 8 місяців, коли діткам було з року до двох, проживала в гуртожитку, який знаходиться навпроти булинку, в якому проживала відповідач. Приходила до них день через день. Бабусю не бачила ні разу, і не чула від відповідачки, що вона колись там була. Діти були завжди доглянуті, нагодовані, вона весь свій вільний час присвятила тільки дітям, вона не могла навіть без її допомоги вийти на вулицю погуляти, бо чекала, коли вона прийде допоможе їх коляску спустити. А вже потім могла піти в магазин за продуктами. Постійно була дома одна з двома дітками. За цей жодного разу вона не бачила там бабусі. Інша бабуся ОСОБА_12 приїждала, допомогала.

На запитання свідок суду показала, що батько дівчаток дуже любив, і по- своєму піклувався про них. Єдине що, всі відносини сварки, бійки були на очах у дітей. У 2020 році ОСОБА_14 подзвонила о 12 годині ночі, у неї дочка має квартиру в Києві проживає, запитала: "Можна ОСОБА_56 набрать, чи можна у неї переночувати, тому що ОСОБА_16 мене побив, у мене розбита голова", на запитання де дівчата відповіла: "Вони там сидять у квартирі, вони там плачуть в прихожій сидять". Вона запитувала, що їй робити на вулиці з розбитою головою, він її додому не пускав, так він її і не пустив, вона потім у сусідки ночувала. Такий випадок агресії був. Проявляв агресію і до її чоловіка ОСОБА_57 , коли той працював з ОСОБА_15 в Києві, побив його. Сама особисто бачила у нього пістолет, коли приїхала за чоловіком.

На запитання свідок суду показала, що ОСОБА_14 змушена була поїхати в Польщу на заробітки, хоча не хотіла цього, оскільки зробила ремонт, мала кредити. Казала, коли приїхала в Коростень, що вона не потягне їх за 8000 грн. зарплати касиром, тому вирішила поїхати працювати дітей залишивши з бабусею, тим паче, що вони не перший раз були у бабусі, коли були літні канікули, вони жили у бабусі три місяці. І тоді також вони були охайними, вони зустрічалися з ними через день, з дідусем до них ходили. Вони забирали їх гуляти, діти були нагодовані, охайними.

На запитання свідок суду пояснила, що дізналась про позов до ОСОБА_14 , коли у пошуку шукала свою справу по прізвищу, одразу подзвонила до ОСОБА_14 і запитала чи бачила вона, що її хочуть позбавити її батьківських прав. При цьому, коли дідусь з бабусею спілкувались, вона казала, що все добре у діток все є і навіть не сказала, що планує цей позов. А спілкуватися вона почала першою, тому що вже цей позов готувала, їй потрібна було від них дізнатися дані дітей, де вони офіційно приписані.

На початку, коли ОСОБА_14 поїхала до Польщі, у 2021 році, вони ще спілкувалися між собою ОСОБА_14 з дітьми, з ОСОБА_15 , вони також з ОСОБА_15 спілкувались. На запитання чи може він дітей відвести до бабусі, він сказав, що краще щоби діти були з ним, він так скоріше ОСОБА_14 поверне.

На запитання свідок суду пояснила що потім вона дізналася, що ОСОБА_14 заблоковано, про це вона їй дзвонила, казала, плакала, а ще пізніше і вона також була заблокована. ОСОБА_14 хотіла їхати у Німеччину, однак тато її притримав, тому що це інша країна, і при будь-яких сутичках з поліцією, був острах, що дітей взагалі могли забрати і у бабусі і у мами, до встановлення обвставин, а потім ще складніше було б вирішити повернення дітей. У Німеччині питання дітей на дуже суворому рахунку, у них інші закони. ОСОБА_14 боялася, щоби діток зовсім не забрали. Адресу проживання дітей ОСОБА_14 ніхто не давав, і до сьогодні вони не знають міста в якому діти живуть.

На запитання свідок суду пояснила, що мотивом не їхати до дітей у Німеччину, було те, що по перше - вони не знали куди, а по друге ОСОБА_14 потрібно хоча би поспілкуватися з дітьми. Щоби коли вона з поліцією прийде до них, щоби вони пішли з мамою. Вони просили позивача номери дітей, щоби вони могли з ними окремо поспілкуватися, вона так і не дала.

На запитання свідок суду пояснила, що при спілкуванні з дітьми, діти ніколи не казали їм, що вони не хочуть з ними спілкуватися.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши їх в сукупності з письмовими матеріалами справи, суд приходить до наступного.

Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_3 є матір`ю неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дітей, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач у справі являється бабусею по лінії батька неповнолітніх дітей. В даний час діти перебувають разом з позивачем в Німеччині, куди виїхали разом з нею після повномасштабного вторгнення росії.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Суд на перше місце ставить "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява N 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України").

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до положень ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які беруть участь у справі.

Однак, відповідного висновку органу опіки та піклування щодо попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, але й про доцільність позбавлення її батьківських прав, суду не надано.

Належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд ввжає, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Позивачем не подано достатніх та переконливих доказів умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також доказів, що характеризують особливості матері як особи, що становить реальну загрозу для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку.

Вирішуючи вказаний спір, судом встановлено (про що не заперечила і відповідч у справі), що неповнолітні діти з літа 2021 року проживали разом із батьком, під час повномасштабного вторгнення росії до України виїхали разом з позивачем, яка є їх рідною бабусею до Німеччини. При цьому, судом вказана обставине не розцінюється, як неналежне виконання відповідачем своїх бітьківських обов`язків, оскільки до лютого 2022 року місце проживання дітей було вирішено їх батьками в добровільному порядку, питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав ніким не порушувалось, поведінка відповідача та її ставлення до дітей не були предметом уваги комісії з питань захисту прав дитини. Виїзджаючи з онуками за кордон на час початку війни, стояло питання щодо збереження життя дітей, забезпечення їх безпеки, і не мало суттєвого значення з ким саме діти будуть переховуватись від війни.

Натомість, суд критично відноситься до доводів позивача відносно того, що відповідач тривалий час проживає окремо від дітей та не бере жодної участі в їх житті, не забезпечує їх виховання та догляд, утримання, розвиток талантів тощо, не вживає жодних дій для забезпечення здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, оскільки з лютого 2022 року діти проживають за кордоном, що суттєво ускладнює виконання батьківських обов`язків.

Також суд не бере до уваги пояснення неповнолітніх дітей, оскільки внаслідок склавшихся життєвих та сімейних обставин діти тривалий час проживають за кодроном з бабусею, позивачем у справі, яка є беззаперечно єдиною близькою людиною для дітей, які рятуючись від війни отпинились за кордоном, в новому іншому мовному середовищі. Крім того, суд не виключає можливості маніпулювання думкою дітей саме позивачем, яка тривалий час перебуває з дітьми, є їх опікуном в Німеччині, отримує соціальну допомогу на дітей.

Посилання позивача на те, що відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не є підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела, позивачем не надано жодного переконливого доказу на підтвердження позовних вимог.

Оскільки вимога про стягнення аліментів на користь позивача є похідною, даних про призначення позмивача опікуном дітей суду не надано, а відтак також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст.19,164, 166 СК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Повний текст рішення виготовлено не пізніше ніж через десять днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини цього рішення 05.07.2024 року.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, місце знаходження: 04070, м.Київ, вул.Борисоглібська, 14, .

Третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради, місце знаходження: Житомирська область, м.Коростень, вул.Грушевського, 22, .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом