провадження № 22-ц/824/9402/2024
головуючий у суді І інстанції Новак Р.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якого просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договорами банківського вкладу, а саме:

- «Стандарт», рахунок № НОМЕР_1 , дата 05 березня 2014 року, сума 100,93 дол. США;

- «Приват-вклад», рахунок НОМЕР_2 , дата 13 березня 2014 року, сума 20 000 дол. США;

- «Приват-вклад», рахунок НОМЕР_3 , дата 28 лютого 2014 року, сума 20,07 дол. США;

- «Приват-вклад», рахунок НОМЕР_4 , дата 13 лютого 2014 року, сума 20 дол. США;

- «Приват-вклад», рахунок НОМЕР_5 , дата 23 січня 2014 року, сума 708,33 грн.;

- «Стандарт», рахунок НОМЕР_6 , дата 12 січня 2014 року, сума 100 дол. США;

- «Копилка», рахунок НОМЕР_7 , дата 25 лютого 2013 року, сума 447,36 грн.;

- «Депозит карта», рахунок НОМЕР_10, сума 13 354,24 дол. США;

- «Platinum», рахунок НОМЕР_8 , сума 20 725,66 дол. США.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не врахував позицію Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 914/2649/17 (провадження № 12-21 бгсі8) висловила правову позицію стосовно того, що те, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на вирішення існуючого конфлікту у суді. Право особи на звернення до суду у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

Зазначає, що є помилковими висновки суду про те, що матеріали справи не містять відмови відповідача, щодо повернення грошових коштів, оскільки сам факт неповернення грошових коштів, вже і є фактичною відмовою банку у поверненні коштів позивачу, як і відзив відповідача, що наявний у матеріалах справи та підтверджує позицію банку не повертати грошові кошти позивачу.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції не захистив права вкладника у повному обсязі. Позивач так і не отримав відшкодування від порушника, який недобросовісно зневілював принципами банківських правовідносин, та протягом 8 років незаконно не повертає вклад.

Також, не погоджуючись із рішенням суду представник АТ КБ «Приватбанк» - Штронда А.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити, виключивши з мотивувальної частини висновки щодо нікчемності договору про переведення боргу між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ ФК «Фінілон».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що будь-яких письмових заперечень від ОСОБА_3 відносно переведення банком на ТОВ ФК «Фінілон» боргу за договорами, які є предметом спору у даній справі, на адресу банку не надходило, тому вважається, що переведення боргу банком було здійснено зі згоди ОСОБА_3 .

Вважає, що належним відповідачем у даній справі має бути ТОВ ФК «Фінілон».

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Капля О.М. просив задовольнити апеляційну скаргу позивача, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишити без задоволення.

Представник АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Штронда А.М. просив апеляційну скаргу відповідача задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити, виключивши з мотивувальної частини висновки щодо нікчемності договору про переведення боргу між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ ФК «Фінілон». Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи спір у цій справі суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачем не надано належних доказів подання заяви до відповідача про розірвання договору та/чи повернення вкладу з відсотками, то у позивача відсутнє будь-яке не визнане або оспорюване право та охоронюваний законом інтерес.

Колегія суддів не погоджується із указаним висновком суду виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті (пункт 2.1 Положення).

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідно до довідки № 976526 від 15 травня 2014 року, виданої начальником департаменту з координації роботи з клієнтами Кримського РУ ОСОБА_5, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 станом на 15 травня 2014 року має в ПАТ КБ «Приватбанк» наступні рахунки:

- «Стандарт», рахунок № НОМЕР_1 , дата 05 березня 2014 року, сума 100,93 дол. США;

- «Приват-вклад», рахунок НОМЕР_2 , дата 13 березня 2014 року, сума 20 000 дол. США;

- «Приват-вклад», рахунок НОМЕР_3 , дата 28 лютого 2014 року, сума 20,07 дол. США;

- «Приват-вклад», рахунок НОМЕР_4 , дата 13 лютого 2014 року, сума 20 дол. США;

- «Приват-вклад», рахунок НОМЕР_5 , дата 23 січня 2014 року, сума 708,33 грн.;

- «Стандарт», рахунок НОМЕР_6 , дата 12 січня 2014 року, сума 100 дол. США;

- «Копилка», рахунок НОМЕР_7 , дата 25 лютого 2013 року, сума 447,36 грн.;

- «Депозит карта», рахунок НОМЕР_10, сума 13 354,24 дол. США;

- «Platinum», рахунок 5218*3285, сума 20 725,66 дол. США.

Також судом встановлено, що відповідачем не заперечується наявність вищезазначених рахунків, тому, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено вказані договори банківського вкладу.

Водночас, судом встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення Украйни», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя».

Згідно з п. 5 вказаної Постанови банки, у тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Рішенням центрального банку російської федерації № РН-33/І від 21 квітня 2014 року, також було припинено з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «Приватбанк».

За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів російської федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню.

Водночас, наявність вказаного рішення Банку росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ «Приватбанк» унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк».

Тому, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно зі статтею 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклади на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладів, внесених до повідомлення вкладників про зменшення процентів, зі спливом одного місяця з моменту відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

За змістом частини третьої статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів подання заяви до відповідача про розірвання договору та/чи повернення вкладу з відсотками, відтак, згідно з висновком суду першої інстанції. у позивача відсутнє будь-яке невизнане або оспорюване право та охоронюваний законом інтерес.

З таким висновком суду колегія апеляційного суду не може погодитись, оскільки позивачем до матеріалів справи було подано заяву про розірвання депозитних договорів та повернення вкладів, а також відповідь банку, якою підтверджено, що така заява була вкладником отримана.

Відтак, матеріалами справи було встановлено та не спростовано відповідачем факт укладення спірних договорів та факт не повернення грошових коштів вкладнику на його вимогу. Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основної суми вкладу.

У позовних вимогах позивач також ставив питання щодо стягнення коштів, розрахунок яких наводить у таблиці.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом апеляційної інстанції встановлено, що заборгованість за договорами банківського вкладу складає 1 155 грн 69 коп. та 54 320 дол. США 90 центів.

Відповідна сума є доведеною, підтвердженою у витязі з електронного додатку (а.с. 23, Т1) та підлягає стягненню. У наведеній довідці визначено розмір грошових коштів, у тому числі, процентів, що підлягають виплаті боржником, що відповідає сумі заборгованості, наведеній у таблиці позивача. Зокрема:

- «Стандарт», рахунок № НОМЕР_1 , дата 05 березня 2014 року, сума 100,93 дол. США;

- «Приват-вклад», рахунок НОМЕР_2 , дата 13 березня 2014 року, сума 20 000 дол. США;

- «Приват-вклад», рахунок НОМЕР_3 , дата 28 лютого 2014 року, сума 20,07 дол. США;

- «Приват-вклад», рахунок НОМЕР_4 , дата 13 лютого 2014 року, сума 20 дол. США;

- «Приват-вклад», рахунок НОМЕР_5 , дата 23 січня 2014 року, сума 708,33 грн.;

- «Стандарт», рахунок НОМЕР_6 , дата 12 січня 2014 року, сума 100 дол. США;

- «Копилка», рахунок НОМЕР_7 , дата 25 лютого 2013 року, сума 447,36 грн.;

- «Депозит карта», рахунок НОМЕР_10, сума 13 354,24 дол. США;

- «Platinum», рахунок НОМЕР_8 , сума 20 725,66 дол. США.

Тобто, у даному розрахунку вказано суму заборгованості, яка вже включає відсотки, станом на 17 листопада 2014 року.

На а.с. 24 у томі 1 міститься довідка банку, яка підтверджує, що заявлені до стягнення суми були перераховані не вкладнику ОСОБА_4 , а на рахунки ТОВ ФК "Фінілон".

В той же час відсутній обгрунтований розрахунок щодо інших сум, які наведені в таблиці. У тексті позовної заяви наведені формули розрахунків, однак не указано періоди, за які нараховуються відповідні суми, та базові величини, які вводились у формули. Представник позивача у судовому засіданні також не зміг навести порядок, за яким проводились розрахунки, тому суд не може перевірити правильність розрахунків. Наведені у таблиці величини не дають можливість суду провести власні розрахунки, оскільки не містять окремо розміру основного вкладу, розміру відсотків щодо кожного вкладу, порядку їх нарахування. Самі договори до матеріалів справи також не надані.

Тому, суд вважає за можливе вирішити спір щодо суми заборгованості, яка підтверджена довідками самого відповідача. Інших доказів, на підставі яких можна здійснити обґрунтований і справедливий розрахунок інших, заявлених до стягнення сум, матеріали справи не містять, відтак підстав для їх задоволення немає.

За правилами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд дійшов висновку, що розрахунок наданий позивачем є неналежним, а тому стягнення нарахованих процентів не підлягає задоволенню.

Заперечуючи проти вимог позову відповідач у доводах своєї апеляційної скарги посилається на ту обставину, що він не є належним відповідачем у вказаній справі за зобов`язаннями стосовно депозитного договору, що є предметом цього спору, оскільки ним було переведено борг на ТОВ ФК "Фінілон", тому саме воно є належним відповідачем у справі.

Однак з такими доводами апеляційної скарги погодитись не можна, оскільки відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Умовами депозитного договору не передбачено можливості заміни боржника незалежно від волі кредитора. Матеріали справи також не містять доказів надання позивачем, як кредитором за депозитним договором, згоди на переведення боргу до нового боржника.

Відповідно до ст. 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу, згідно із положеннями якої правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Оскільки договір депозиту укладено у письмовій формі, тому форма правочину щодо зміни боржника у зобов`язанні шляхом переведення боргу також мала бути укладена у письмовій формі та скріплена підписом позивача.

Не надання доказів укладення між сторонами цього спору у встановленому порядку та формі договору про переведення боргу на іншу особу або згоди позивача на переведення боргу іншій особі є підставою для відхилення доводів боржника про неналежність його як відповідача у цій справі.

З урахуванням наведеного судом першої інстанції було правильно встановлено, що між сторонами виникли та існують на час розгляду спору правовідносини, які регулюються положеннями параграфу 3 ЦК про банківський вклад.

Крім того, відповідач фактично не заперечує наявності договірних відносин між ним та позивачем на підставі депозитних договорів, зазначаючи лише, що у зв`язку із переведенням боргу, боржником перед позивачем є не АТ КБ «ПриватБанк», а ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон».

Інших доводів щодо доведеності заявленої до стягнення суми заборгованості апеляційна скарга банку не містить.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з наведеного, рішення суду першої інстанції не може вважатись законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу за договорами у розмірі 1 155,69 грн та 54 320,90 дол. США.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що судом апеляційної інстанції частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , при цьому позивач на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» сплату судового збору не здійснював, тому з АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню в дохід держави витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду у розмірі 11 350 грн та за подачу апеляційної скарги у розмірі 17 025 грн, що становить всього 28 375 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 ) грошові кошти за договорами банківського вкладу у сумі 1 155 (одна тисяча сто п`ятдесят п`ять) грн 69 коп. та 54 320 (п`ятдесят чотири тисячі триста двадцять) дол. США 90 центів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () на користь держави судовий збір у розмірі 28 375 (двадцять вісім тисяч триста сімдесят п`ять) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба