Справа № 450/199/21 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/1985/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

за участю секретаря: Псярук О.В.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2023 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому просив:

-визнати земельну ділянку, площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради в Садовому Товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер :09:000:0180, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

-здійснити поділ спільного майна подружжя: земельної ділянки площею 0,0836 га, розташованої на території Солонківської сільської ради в Садовому Товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер :09:000:0180, рівними частинами по 1/2 кожному з подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради в Садовому Товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер :09:000:0180.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що з 27.11.2012 перебував у зареєстровану шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 , який було розірвано рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 14.04.2020. Під час шлюбу в 2014 році придбали земельну ділянку площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради Садового Товариства «Салют», Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки - :09:000:0180. Право власності на земельну ділянку було зареєстровано за відповідачкою, однак така земельна ділянка набута подружжям в період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними. На підставі наведеного просив задовольнити позов.

ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому просила:

-визнати спільною сумісною власністю подружжя: автомобіль «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіль «Ford Kuga Titanium», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; об?єкт незавершеного будівництва, незавершений будівництвом та не прийнятий в експлуатацію житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці, розташованій на території Солонківської сільської ради в Садовому товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області;

-визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини об?єкту незавершеного будівництва спільної сумісної власності, що розташований на земельній ділянці, на території Солонківської сільської ради в Садовому товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області;

-стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію за частку у спільному майні, а саме: 2/3 частини вартості проданих без її відома автомобілів «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_1 ; «Ford Kuga Titanium», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

В обґрунтування зустрічних позовних вимог покликалася на те, що на спірній земельній ділянці, право на яку зареєстровано за ОСОБА_3 , велося будівництво житлового будинку, який теж є спільним сумісним майном подружжя. Зведений житловий будинок є об`єктом незавершеного будівництва, але до розірвання шлюбу сторони разом із дітьми спільно проживали у ньому. Окрім цього, ОСОБА_3 приймала активну участь у будівництві та облаштування зазначеного житлового будинку. Зазначає, що за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об?єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, кожна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Стверджує, що у разі неможливості поділу об?єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Вважає, що об?єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об?єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об?єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Окрім цього, за спільні кошти подружжя було придбано транспортні засоби: автомобіль «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_1 за 23 000,00 доларів США; автомобіль «Ford Kuga Titanium», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 у Швеції за орієнтовну суму 14 000,00 доларів США. Однак позивач ОСОБА_1 скориставшись тим, що всі документи на перелічені авто знаходились у нього 08.12.2016, без її відома продав автомобіль Hyundai Santa Fe за 18 000 доларів США. Другий автомобіль, Ford Kuga Titanium 2013 року випуску, 20.02.2019 без отримання згоди дружини було перереєстровано ОСОБА_1 на його батька ОСОБА_5 . Вказане рухоме майно вибуло з володіння поза її волею і без її відома. Кошти, отримані ОСОБА_1 за продаж автомобілів не були витрачені в інтересах сім?ї, більш того їй не відомо, куди відповідач спрямував ці кошти. Оскільки вищеперелічене майно було придбане сторонами в період шлюбу та за спільні кошти, воно належить позивачу та відповідачу як подружжю на праві спільної сумісної власності. Просить відступити від засад рівності часток подружжя у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 своїми діями, а саме таємним, без її згоди продажем авто, яке належало сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, втратив майно на шкоду інтересам сім`ї, а також з врахуванням того, що на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, яких остання власними силами доглядає та виховує, матеріально забезпечує, а також виконує всі інші обов`язки, які покладені на неї та необхідні для належного утримання спільних дітей сторін та ведення домашнього господарства.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.05.2023 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано земельну ділянку, площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради в Садовому товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер :09:000:0180, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Здійснено поділ спільного майна подружжя: земельної ділянки, площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради в Садовому товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер :09:000:0180, рівними частинами по кожному з подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки, площею 0,0836 га, розташовану на території Солонківської сільської ради в Садовому товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер :09:000:0180.

В задоволенні зустрічного позову адвоката Сотника О.І., який діє в інтересах відповідачки ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 908,00 грн судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову є незаконним та необґрунтованим. Районним судом при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини справи та висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що транспортний засіб марки FORD, модель KUGA, 2013 року випуску, колір БІЛИЙ, номер кузова НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , відчужений (проданий) її колишнім чоловіком, ОСОБА_1 своєму батьку ОСОБА_5 20.02.2019, тобто після її звернень до суду з заявою про видачу судового наказу на аліменти та після її звернення до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. На той час, з ОСОБА_1 вони вже не проживали, як сім`я, та не витрачали зароблені ними кошти спільно в інтересах сім`ї, відтак такий намірено без її відома продав транспортний засіб, що був придбаний за їхні спільні кошти, його батьку, з метою приховання майна, так як розумів, що після розірвання шлюбу, вони будуть ділити спільно нажите майно в судовому порядку, у зв`язку з тим, що не могли дійти жодної згоди в позасудовому порядку, через постійні конфлікти, що існували між ними. Окрім цього, матеріали справи не містять її письмової згоди на відчуження вказаного транспортного засобу, та ОСОБА_1 не доведено, що така існувала, відтак враховуючи, що всі документи на транспортний засіб та сам транспортний засіб перебували у ОСОБА_1 , такий поза її волею штучно відчужив транспортний засіб своєму батьку, а кошти від продажу такого, використав на власні потреби, а не на потреби їхньої сім`ї чи їх дітей.

Що стосується земельної ділянки площею 0,0836 га, розташованої на території Солонківської сільської ради, СТ «Салют», Львівського (Пустомитівського) району Львівської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки - :09:000:0180 та об`єкта незавершеного будівництва, незавершеного будівництвом та не прийнятого в експлуатацію житлового будинку, який знаходиться не земельні ділянці, розташованій на території Солонківської сільської ради в Садовому товаристві «Салют» Львівського (Пустомитівського) району Львівської області, суд першої інстанції приймаючи своє рішення не врахував наступне. Сторонами не заперечується той факт, що на земельній ділянці за кадастровим номером :09:000:0180 вона та її колишній чоловік розпочали будівництво житлового будинку, в якому разом з ними проживали, до моменту розірвання шлюбу. Будинок забезпечений електро-, газо-, водопостачанням та іншими необхідними побутовими умовами. За час спільного проживання у вказаному будинку, будівництво будинку фактично було завершено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням. На даний час у вказаному будинку проживає тільки її колишній чоловік, доступу до будинку вона не має, та відповідач за зустрічним позовом ухилявся від введення будинку в експлуатацію та від вчинення дій щодо оформлення права власності на цей будинок. На час початку будівництва зазначеного будинку вони перебували в шлюбі, під час якого використовуючи спільні кошти на побудову житлового будинку, відтак такий є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В даному випадку, об`єкт незавершеного будівництва житловий будинок готовий до експлуатації, будівництво його фактично закінчене, він експлуатується за своїм функціональним призначенням, не приймається в експлуатацію у зв`язку з перешкодами у доступі до такого відповідачем за зустрічним позовом, що позбавляє її можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу майна, а відтак наявні правові підстави для визнання спірного об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю сторін із визначенням їх часток у праві спільної сумісної власності.

Просить рішення скасувати в частині відмови у задоволенні вимог зустрічного позову та в цій частині ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній; представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 заперечив проти задоволення скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується ОСОБА_3 лише в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, тому в частині вирішення первісного позову ОСОБА_1 апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині таким вимогам відповідає.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.11.2012, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14.04.2020 у справі № 464/2178/19, яке набрало законної сили 06.08.2020.

За час перебування у шлюбі сторонами було набуте майно і предметом зустрічного позову про поділ такого є:

1)об`єкт незавершеного будівництва, незавершений будівництвом та не прийнятий в експлуатацію житловий будинок, який знаходиться не земельні ділянці, розташованій на території Солонківської сільської ради в Садовому товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області;

2)транспортний засіб марки FORD, модель KUGA, 2013 року випуску, колір БІЛИЙ, номер кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_5 ;

3)транспортний засіб марки HYUNDAI, модель SANTA FE, 2007 року випуску, колір СИНІЙ, номер кузова НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_1 .

Щодо об`єкта незавершеного будівництва

Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у статті 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

ЦК України у частині першій статті 376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга зазначеної статті).

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Відмовляючи у задоволенні позову про поділ об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці, розташованій на території Солонківської сільської ради в Садовому товаристві «Салют» Пустомитівського району Львівської області за кадастровим номером :09:000:0180, суд першої інстанції виходив з того, що такий є самочинним будівництвом та не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачкою за зустрічним позовом на спростування вказаного висновку районного суду було надано суду апеляційної інстанції копію Будівельного паспорту забудови земельної ділянки для ведення садівництва в садовому товаристві «Салют» та території Солонківської міської ради Пустомитівського району, відведеного ОСОБА_3 за № 1464/18-34 від 05.05.2015.

Разом з тим, апеляційний суд в силу вимог ч.3 ст. 367 ЦПК України не може прийняти до уваги цей доказ, оскільки такий не було подано до суду першої інстанції, а ОСОБА_3 не надала доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї. При цьому колегія суддів звертає увагу, що згідно з вказаним будівельним паспортом замовником будівництва є саме позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 .

Щодо транспортних засобів

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18).

Судом встановлено, що сторони у справі під час перебування у шлюбі придбали автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE, 2007 року випуску, автомобіль марки FORD, модель KUGA, 2013 року випуску.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , було відчужено покупцю ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4641/2016/232621 від 08.12.2016. При цьому як правильно звернув увагу суд першої інстанції, продавцем автомобіля згідно з вказаним договором є саме позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 , тому її доводи про те, що цей автомобіль було відчужено ОСОБА_5 без її відома та згоди є безпідставними.

Автомобіль марки FORD, модель KUGA, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , було відчужено ОСОБА_1 його батьку ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4647/2019/324051 від 20.02.2019.

Колегія суддів погоджується з висновок районного суду про те, що вказаний автомобіль було відчужено під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, договір купівлі-продажу транспортного засобу № 4647/2019/324051 від 20.02.2019 в судовому порядку не визнавався недійсним, а позивачкою за зустрічним позовом не доведено, що кошти отримані ОСОБА_1 від продажу транспортного засобу марки FORD, модель KUGA, 2013 року випуску, були витрачені ним у своїх власних інтересах, а не інтересах сім`ї.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 05.07.2024

Головуючий

Судді