Справа номер 487/4435/23 Головуючий суду першої інстанції Гаврасієнко В. О.
Провадження номер 22-ц/812/1064/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Коломієць В. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В. М.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , яка подана через її представника ОСОБА_1 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2024 року, ухвалене за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Перша Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2023 року ОСОБА_4 подала до суду вищезазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

Позивач зазначала, що тривалий час підтримувала дружні стосунки із ОСОБА_5 , в тому числі у зв`язку із тим, що вона є медичним працівником, та надавала йому допомогу, пов`язану із його хворобами.

ОСОБА_4 вказувала, що ОСОБА_5 передав їй на зберігання папку із особистими документами та банківськими картками, у зв`язку із поганим станом здоров`я та проживанням разом із братом, який зловживав спиртними напоями.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Як зазначала позивач, на момент його смерті вона у місті не перебувала, оскільки у зв`язку з військовими діями вивозила свою сестру за межі України.

07 липня 2023 року позивач отримала від Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області лист, з якого дізналася про те, що ОСОБА_5 07 грудня 2019 року заповів їй належну йому частку квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 зазначала, що вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріус відмовив у прийнятті заяви, посилаючись на те, що вона подана з порушенням шестимісячного строку, встановленого ст.1270 ЦК України.

Позивач вказувала, що відповідач ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , а саме 5/16 частки квартири АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що вона не знала про складення ОСОБА_5 на її користь заповіту, ОСОБА_4 просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 терміном три місяці. Також позивач просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_2 на спадкове майно, а саме 5/16 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_5 .

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що ОСОБА_4 знала про наявність заповіту ОСОБА_5 , оскільки останній передав їй на зберігання особисті документи, серед яких був заповіт. Оскільки вона у належний строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звернулася, поважних причин пропуску строку не навела, то наявні підстави для відмови їй у задоволенні позову.

Також ОСОБА_2 зауважував на тому, що його брат ОСОБА_5 мав вади інтелектуального розвитку, а тому відповідач висував сумніви щодо самостійного прийняття ним рішення про складання заповіту.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено наявність поважних причин пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Суд зазначив про відсутність переконливих доказів про необізнаність ОСОБА_4 про наявність заповіту ОСОБА_5 , складеного на її ім`я.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, позивач зазначала, що зазначені у її позові обставини вказують на поважність причин пропуску нею строку на подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Доводи інших учасників справи

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог ОСОБА_4 .

Фактичні обставини справи, встановлені судом

07 грудня 2019 року ОСОБА_5 склав заповіт, відповідно до якого заповів належну йому частку квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 .

Належність ОСОБА_5 частки вищевказаної квартири підтверджується свідоцтвами про право власності та про право на спадщину за законом, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

ОСОБА_4 з 14 березня по 29 червня 2022 року перебувала за межами України.

17 листопада 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини після смерті його брата ОСОБА_5 .

У цей же день ця нотаріальна контора здійснила запит до Спадкового реєстру, з якого отримала інформацію про наявність заповіту, складеного ОСОБА_5 .

У зв`язку з цим вона звернулася до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із запитом на надання копії зазначеного заповіту.

Заповіт ОСОБА_5 був отриманий Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 15 грудня 2022 року.

21 грудня 2022 року ОСОБА_6 звернувся до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті його брата ОСОБА_5

08 червня 2023 року Перша Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області склала повідомлення для ОСОБА_4 про необхідність її звернення до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав.

Вказане повідомлення згідно з поясненнями позивача вона отримала 07 липня 2023 року.

18 липня 2023 року ОСОБА_4 звернулася до вказаної нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав.

Перша Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки вона не прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Нотаріальною конторою було роз`яснено ОСОБА_4 її право на звернення до суду з метою встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

18 липня 2023 року ОСОБА_4 подала до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області заяву, в якій повідомила нотаріуса про те, що вона має намір звертатися до суду з метою встановлення додаткового строку для подання такої заяви. Посилаючись на зазначене, вона просила не видавати свідоцтво про право на спадщину на майно спадкодавця.

Згідно з інформацією Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області віл 11 липня 2024 року свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 не видавалися.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, згідно з цією статтею поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2021 року у справі № 315/386/19 та постанові від 07 лютого 2024 року у справі №474/454/18.

Згідно з вимогами статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 , як на підставу своїх порушених прав, посилалася на те, що строк для подання заяви про прийняття нею спадщини пропущений з поважної причини, так як вона не була обізнана про наявність заповіту, складеного на її ім`я, а тому не звернулася до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк. Підставою для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на ім`я відповідача вказувала наявність у неї спадкових прав на спадщину ОСОБА_5 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність поважних причин пропуску нею шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суд зазначив, що відсутні переконливі докази необізнаності позивача про наявність заповіту ОСОБА_5 , складеного на її ім`я. Оскільки суд не вбачав підстав для задоволення позовної вимоги про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, то він вважав, що позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, видане на ім`я відповідача, також є безпідставною.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам законодавства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

У справі, що переглядається, встановлено, що позивач дізналася про наявність заповіту ОСОБА_5 від нотаріуса тільки у липні 2023 року. Після цього вона одразу звернулася до нього з приводу прийняття спадщини. Зазначене свідчить про те, що вона не знала про існування заповіту спадкодавця. Вказане є поважною причиною пропуску ОСОБА_4 строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно з інформацією Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 11 липня 2024 року свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 не видавалися.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що досліджувані докази доводять наявність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_4 про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та відмову у задоволенні її позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, видане на ім`я відповідача, оскільки таке свідоцтво не видавалося.

За такого колегія суддів доходить до висновку, що оскаржуване рішення суду є помилковим.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка подана через її представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 .

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), додатковий строк терміном три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді В. В. Коломієць

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 18 липня 2024 року.