Провадження № 22-ц/4808/783/24
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретаря Гудяк Х.М.

з участю відповідачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючою суддею Кіндратишин Л.Р. 20 лютого 2024, повний текст якого складено 26 лютого 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.02.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладений договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №/3, відповідно до якого позичальниця отримала кредитні кошти у сумі 9 000 грн у безготівковій формі на платіжну карту. Згідно умов договору позичальник підтвердила, що самостійно перед укладанням договору повністю ознайомилася з правилами, викладеними на веб-сайті, проектом договору, який відповідає умовам даного договору, та погоджується з ними. 24 листопада 2022 року відповідно до договору факторингу №24/11-22 ТОВ «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 40 752 грн, яка складається з: 9 000 грн суми заборгованості за основною сумою боргу; 31 752,00 грн суми заборгованості за відсотками. Позивач вказав, що з моменту отримання права вимоги до відповідача ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

За наведених обставин просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства кредитну заборгованість в розмірі 40752 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором позики № від 12.02.2022 в розмірі 40752 грн, яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу 9 000 грн, суми заборгованості за відсотками 31 752,00 грн.Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 апеляційну скаргу. Вказує, що матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного сторонами після підписання паспорту споживчого кредиту. Вважає, що додана анкета-заява не є договором про споживчий кредит в розумінні ЗУ «Про споживче кредитування». Позивач не надав належних доказів на підтвердження правомірності нарахування відповідачці процентів за користування кредитними коштами. Апелянт з посиланням на ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначає, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Тобто максимальна річна процентна ставка за споживчим кредитом не може перевищувати 365%. Однак, вказує ОСОБА_1 , позивач вимагає стягнення процентів виходячи із застосованої ним реальної річної номінальної ставки за кредитом 12552,88% річних.

За наведених обставин просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЄАПБ» покликається на законність та обґрунтованість рішення суду. Натомість, доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування. Вказує, що жодних заперечень щодо умов договору та правил надання кредиту під час укладення та підписання договору ОСОБА_1 не висловлювала. Відповідач була належно ознайомлена з умовами кредитного договору, який останньою не оскаржувався та не визнався недійсним, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін. Посилається на те, що кредитними договорами була узгоджена процентна ставка, відповідно до якої і здійснювався розрахунок заборгованості.При цьому зазначає, що договір між сторонами укладений у 2022 році, тобто на час укладення договору і визначення у ньому номінальної відсоткової ставки на рівні 1,4% за один день користування кредитом не було законодавчого обмеження денної відсоткової ставки. Апелянткою не надано доказів, які б свідчили про сплату нею заборгованості, а також не подано свій контррозрахунок. Зважаючи на викладене, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, судове засідання проводити без участі представника ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Враховуючи належність повідомлення відповідача та поданий ним відзив, апеляційний суд відповідно до положень статті 372 ЦПК України не вбачає перешкод розглядові справи у відсутності учасника справи.

Позивачка та її представник в судовому засіданні просили апеляційну скаргу задовольнити, з викладених у ній мотивів. ОСОБА_1 крім того визнала, що нею отримано кредит в сумі 9 000,00 грн, однак в зв`язку з втратою нею роботи та війною заборгованість по кредиту не сплачувала. На даний час повністю сплатити заборгованість не має можливості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою не виконано зобов`язань, визначених кредитним договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 12 лютого 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було підписано акцепт оферти на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту /3 від 12.02.2022 та отримання кредиту згідно та заявки-анкети №4035414 від 12.02.2022 (а.с. 5).

За умовами даного договору ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 9 000,00 грн, строк користування кредитом - 12 місяців. Номінальна відсоткова ставка 1,4% за один день користування кредитом, річна номінальна відсоткова ставка - 511%. Реальна річна номінальна та пільгова відсоткова ставка за кредитом 12552,88% річних. Тип процентної ставки - фіксована. Договір підписано 12.02.2022 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 8n1j3u.

Також ОСОБА_1 підписала пропозицію укласти договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту /3 від 12.02.2022 (оферта) та надання кредиту згідно заявки-анкети №4035414 від 12.02.2022, заявку-анкету на отримання кредиту № 40 від 12.02.2022 та паспорт споживчого кредиту, які в сукупності з графіком платежів становлять договір позики (а.с. 6, 8, 10).

З довідки про ідентифікацію ТОВ «Інфінанс» вбачається, що клієнт ОСОБА_1 , з якою укладено договір № від 12.02.2022 ідентифікований ТОВ «Інфінанс», акцепт договору позичальником підписаний одноразовим ідентифікатором (а.с. 7).

Квитанцією за сплату №137425774 від 12.02.2022 сервісу онлайн платежів pay.ua підтверджується зарахування платежу 9000 грн на карту, вказану відповідачкою в анкеті-заяві (а.с. 11).

24.11.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Інфінанс» укладено Договір факторингу №24/11-22, у відповідності до умов якого, ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 12-14).

Згідно з Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №24/11-22 від 24 листопада 2022 року, позивач прийняв Реєстр Боржників, від ТОВ «Інфінанс» переходять Права вимоги Заборгованості від боржників і ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей (а.с. 15).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №24/11-22 від 24.11.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики № в сумі 40 752 грн, яка складається з: 9 000 грн суми заборгованості за основною сумою боргу; 31 752,00 гр. - суми заборгованості за відсотками (а.с. 16).

Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 30.09.2023 заборгованість за даним договором не погашена, залишок заборгованості складає 40 752 (а.с. 17).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Договір позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту /3 від 12.02.2022 укладено на сайті позикодавця та підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором. Відповідачка своїм підписом підтвердила, що самостійно перед укладанням договору ознайомилася з правилами, викладеними на сайті товариства, проектом договору, який відповідає умовам договору, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів та погоджується з ними (а.с. 5).

Акцепт оферти від 12.02.2022 на укладення Договору, Заявка-анкета, Пропозиція укласти договір надання позики та Паспорт споживчого кредиту підписані Позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Зазначене вище спростовує позицію ОСОБА_1 про відсутність в матеріалах справи договору про споживчий кредит, адже вищевказаний договір позики, укладений між сторонами в електронній формі і є такими, що укладений у письмовому вигляді.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21.

Факт перерахування коштів на зазначені в договорах банківські рахунки через платіжні системи також підтверджено.

Вищевказаний кредитний договір, укладений між відповідачем та фінансовою установою, містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення та нарахування.

Виходячи з наведеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 коштів.

Оскільки відповідачці надано у позику грошові кошти шляхом перерахування їх на банківську картку, вказану нею, висновок суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 за кредитним договором на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», як нового позикодавця, є правильним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був обмежитись стягненням денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1 %, оскільки ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, колегія суддів відхиляє, зважаючи на таке.

Станом на день ухвалення рішення судом першої інстанції набув чинності п. 5 розділу I Закону України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а п. 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону було передбачено, що дія п. 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Умовами договору позики № від 12.02.2022 встановлено строк користування кредитом 12 місяців.

Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Згідно ч. 5 ст. 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Ураховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 12 лютого 2022 року, тобто до набрання чинності цим Законом, а також те, що строк дії цього договору сторонами не продовжувався після набрання чинності указаним Законом, тому процента ставка нараховувалась відповідачем у відповідності до чинного законодавства, яке діяло до набрання чинності цим Законом і підстав нараховувати понижену проценту ставку у розмірі 1 % у позивача не було.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, презумпція правомірності якого не спростована.

Заперечуючи в апеляційній скарзі проти розміру заборгованості, відповідачка своїх розрахунків не навела.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська

Повний текст постанови складений 05 липня 2024 року.