РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 рокуСправа № 495/5277/24
Номер провадження 2/495/3123/2024

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі - Бучка В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 06.06.2024 до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

Позовна заява обґрунтована тим, що 21 жовтня 2011 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що зроблено запис за № 15 Виконавчим комітетом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 07 листопада 2012 Виконавчим комітетом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №39.

Сторони фактично припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, примирення неможливо, що є підставою для розірвання шлюбу.

На даний час, спільна дитина ОСОБА_3 проживає разом із позивачем та перебуває на повному його утриманні, а також перебуває на самостійному вихованні позивача.

Відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дитини. Відповідачка не надає жодних коштів на утримання дитини. Мати дитини ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 червня 2024 було відкрито загальне позовне провадження по даній справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 липня 2024 клопотання позивача про витребування доказів задоволено.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 липня 2024 було закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Короткий виклад позицій сторін по справі

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги повністю підтримав, та пояснив, що неодноразово відповідач ОСОБА_2 говорила, що хоче поїхати від них, та її тут нічого не тримає, відносини дуже складні. На даний час відповідач ОСОБА_2 перебуває за кордоном, неповнолітня дитина проживає та перебуває на його утриманні.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги Орган опіки та піклування Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Сочинська А.В. не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просила ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши думку позивача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що дійсно сторони зареєстрували шлюб 21 жовтня 2011 у Виконавчому комітеті Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про що було складено відповідний актовий запис № 15. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 01.12.2011.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

З позовної заяви суду стало зрозумілим, що позивач з відповідачем мають різні погляди на життя, спільне сімейне життя не склалося, а сторони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю.

Отже, шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем фактично припинені, а шлюб існує лише формально.

Відповідно до ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд бере до уваги той факт, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судом не встановлено обставин відповідно до норм чинного законодавства, які б унеможливлювали розірвання шлюбу, натомість суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

Як вбачається із матеріалів справи, батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

До складу сім`ї ОСОБА_4 за довідкою Мологівської сільської ради № 706 від 27.06.2024 входять: мати - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За характеристикою Мологівської сільської ради №705 від 27.06.2024 ОСОБА_1 характеризується добре. Заяв та скарг від жителів села та сусідів до сільської ради не надходило, в конфліктних ситуаціях не помічений, спиртними напоями не зловживає.

На наркологічному та психіатричному обліку ОСОБА_6 не перебуває, згідно довідок №№330,334 від 25.06.2024 КНП «Білгород - Дністровської районної лікарні» Білгород - Дністровської міської ради.

Згідно довідки Мологівського ліцею від 05.07.2024 року за №119, яка видана ОСОБА_1 в тому, що він дійсно приймає участь у вихованні свого сина, постійно відвідує батьківські збори.

ОСОБА_6 працює командиром відділення - водієм 16ДПРЧ 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Одеській області за наданою довідкою № 07 від 27.06.2024 року.

Мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає: АДРЕСА_3 .

За характеристикою Мологівської сільської ради №703 від 27.06.2024, ОСОБА_2 характеризується добре. Заяв та скарг від жителів села та сусідів до сільської ради не надходило, в конфліктних ситуаціях не помічена, спиртними напоями не зловживає.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Сім`я Пекарських за час свого проживання на території Мологівської сільської ради на обліку сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах не перебувала, в поле зору Служби у справах дітей не потрапляла.

З метою більш детального з`ясування обставин, службою у справах дітей проведена бесіда з батьком дитини - ОСОБА_1 , який повідомив, що з дружиною ОСОБА_7 вони не проживають разом декілька років. А також зазначив, з початку подружнього життя було все добре. ОСОБА_1 працює пожежником, часто відсутній вдома, у зв`язку з робочим графіком, дружині це не подобалося, вона залишала сина на бабусю і зникала на декілька днів, приходила і знову йшла. Також, ОСОБА_6 розповів, що дізнався про нещодавню розмову сина ОСОБА_3 з матір`ю, стосовно того, щоб матір повернулася до сім`ї. В результаті ОСОБА_2 накричала на дитину та більше навіть не телефонує.

Службою у справах дітей проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . На момент перевірки ОСОБА_1 разом з сином були вдома. Умови проживання добрі, у дитини окрема кімната, наявні меблі, є все необхідне для перебування, виховання та навчання дитини.

З метою з`ясування думки неповнолітнього ОСОБА_3 , з ним службою у справах дітей проведено бесіду. Зі слів неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , він з мамою ОСОБА_2 не спілкується. Пояснив, що батьки часто сварилися і він залишився з батьком. На запитання чому не з мамою, хлопчик пояснив, що мати не приділяє йому уваги, він постійно знаходиться з батьком. Батько йому приділяє увагу та бере участь у його вихованні. Батько працює пожежником, часто йому розповідає цікаві випадки, які з ним трапляються на роботі. Пояснив, що з початку трохи сумував за мамою, пропонував їй помиритися з батьком та знову жити з ними, на що мати тільки сварилася. Тому, ОСОБА_8 більше не спілкується з нею.

Сусід сім`ї Пекарських - ОСОБА_9 повідомив, що дану родину знає та підтверджує той факт, що ОСОБА_6 із своїм сином ОСОБА_10 проживають разом без матері хлопчика тривалий час, а також, що вихованням займається батько та бабуся хлопчика.

Крім того, бабуся хлопчика ОСОБА_5 службі у справах дітей повідомила, що її син ОСОБА_6 з дружиною проживали у неї, вони займали пів будинку, але невістці - ОСОБА_11 завжди щось не подобалося. Пекарська ОСОБА_12 часто чула, як ОСОБА_6 та ОСОБА_13 сварилися, ОСОБА_13 залишила сина ОСОБА_3 на батька, а сама кудись уїхала. Часті сварки призвели до того, що декілька років тому ОСОБА_2 , зібрала свої речі і пішла, залишивши неповнолітню дитину - ОСОБА_3 .

Службою у справах дітей проведена бесіда з матір`ю ОСОБА_2 , згідно її слів вона декілька років тому, як залишила свою сім`ю і проживає зі своєю мамою - ОСОБА_14 . Також, ОСОБА_13 повідомила, що вона не планує повертатися в сім`ю, так як постійно свариться зі своїм чоловіком. Також повідомила, що планує виїхати за кордон.

Службою у справах дітей проведено обстеження умов проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 . На момент перевірки ОСОБА_13 була вдома, умови проживання задовільні. Кімната, яку вона займає в будинку своєї матері, знаходиться в неохайному стані. Для дитини матір`ю не створені належні умови для утримання та проживання.

Виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області надав до суду висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого покласти прийняття рішення на розсуд суду, який було затверджено на засіданні виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 16 липня 2024 №74.

Судом достовірно встановлено, що після припинення спільного проживання відповідачка самоусунулась від виховання спільної дитини сторін та взагалі не спілкується з сином.

На даний час, відповідач ОСОБА_2 перебуває за кордоном, що підтверджується скріншотом закордонного паспорту ОСОБА_2 , серії НОМЕР_3 , з якого вбачається, що ОСОБА_2 , 15.07.2024 перетнула Державний кордон України.

Позивач має постійний та достатній дохід, самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує її матеріально та піклується про неї, цікавиться станом здоров`ям та успіхами, має житло, в якому створені належні умови для проживання дитини та її розвитку, дитина з позивачем почувають себе у безпеці та спокійно. Тобто з боку позивача відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини разом з ним, чи негативно впливали на її виховання та розвиток. Відповідач як мати належної уваги, турботи та піклування дитині не надає, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дитини.

Відповідно до заяви відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідченої 12.06.2024 приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Холудєєвою С.М., відповідачка ознайомлена з позовними вимогами ОСОБА_1 та погоджується із позовом та з викладеними у позові обставинами. З наслідками визнання нею позову ознайомлена, наслідки їй зрозумілі.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ст. ст. 3, 4, 5, 7 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В п. 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вказане також узгоджується з позицію ВСУ, викладеної у постанові від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19, провадження №61-1344св20.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, провадження №14-327цс18.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як передбачено ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини.

З огляду на наведені обставини, суд визнає її поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача є засобом захисту прав дитини та як крайній захід впливу через невиконання ним батьківських обов`язків є виправданим і співмірним та в інтересах дитини.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, беручи до уваги висновок виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеського району, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи, що матеріали справи містять належні та допустимі докази ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, суд приходить до обґрунтованого висновку що, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач не позбавлена права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в порядку ст.169 СК України у випадку зміни поведінки та свого ставлення до дитини.

Відповідач ОСОБА_2 , яка позбавлена батьківських прав, і є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не звільняється від обов`язку щодо утримання своєї дитини, а тому зобов`язана утримувати її до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов`язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України).

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, суд враховує обставини, інтереси сторін та потреби дитини.

З огляду на правові позиції п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей з можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Враховуючи обставини справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані зі сплатою аліментів, виходячи із засад справедливості та захисту прав дитини, а дитині має забезпечуватися такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя та повноцінного розвитку, враховуючи, що ст.180 СК України покладає обов`язок утримувати дитину на обох батьків, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_5 аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 06.06.2024 і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.ст. 15, 21, 24, 56, 110, 112-115, 150, 152, 155, 164, 165, 166, 169, 171, 180-182, 191 СК України, ст.ст. 7, 8, 19, 76-81, 128, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 280-281, 284, 289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_15 »), зареєстрований 21 жовтня 2011 у Виконавчому комітеті Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 15 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 - розірвати.

Шлюб вважати розірваним після набрання рішенням законної сили.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 06.06.2024 до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складений та оголошений 01 серпня 2024 о 15 год. 00 хв.

Суддя Юлія ШЕВЧУК