Провадження 2 /522/201/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

25 червня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши позовну заяву в порядку загального позовного провадження ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, про визнання договору дарування недійсним, усунення перешкод у користуванні квартирою

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, про визнання договору дарування недійсним, усунення перешкод у користуванні квартирою.

В обґрунтування позову позивач вказує, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 здійснили самочинну реконструкцію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Реконструйований будинок заважає ОСОБА_1 користуватися належним їй майном, чим порушує її права. На час подання позову самочинно реконструйований житловий будинок на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що з відповіді на адвокатський запит 16.06.2020 року стало відомо, що було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою; АДРЕСА_1 , за результатами якої встановлено, що замовником будівництва-фізичною особою у повідомленні про початок виконання будівельних робіт №ОД 42 від 21.05.2019 року та у декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ОД 86 від 02.09.2019 року «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 » наведено недостовірні дані в частині розроблення та затвердження проектної документації, про що було складено відповідний акт від 03.10.2019 року №001744.

07.10.2019 року було скасовано право на виконання будівельних робіт, набуте на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД 42 від 21.05.2019 року, що підтверджується наказом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-13/405 ДАБК від 07.10.2019 року та скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 86 від 02.09.2019 року, що підтверджується наказом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-13/406 ДАБК від 07.10.2019 року.

Позивач вказує, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року у справі №420/8006/19 було скасовано накази Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 07.10.2019 р. №01-13/405 ДАБК та №01-13/406 ДАБК.

Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, що була зареєстрована Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 02.09.2019 року, стала підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на реконструйований житловий будинок.

У зв`язку із тим, що рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на реконструйований житловий будинок , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було прийнято на підставі декларації, щодо законності реєстрації якої у позивачки є обгрунтовані сумніви, позивач просить суд:

- Скасувати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 02.09.2019 року, зареєстровану за ОД 86 на об`єкт: «реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 », замовниками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4

- Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте 26.09.2019 року.

- Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте 26.09.2019 року.

-Визнати договір дарування від 11.12.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передали безоплатно в дарунок, а ОСОБА_2 прийняв у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , недійсним

- Скасувати рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу), індексний номер №50156920, прийняте 11.12.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. стосовно реєстрації за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 130 кв.м., яке виникло на підставі договору дарування серії 6004, виданого 11.12.2019 року.

- Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 та квартирою за адресою: АДРЕСА_3 шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 .

- Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2023 року провадження по справі відкрито та призначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано від Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірену копію реєстраційної справи на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , сформовану 06.02.2014 року державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Мидляр Є.В.

Витребувані матеріали надійшли до матеріалів справи.

18 липня 2023 року від відповідача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що на підставі наказу №01-13/333ДАБК від 01.08.19 року та звернення фізичної особи ОСОБА_1 від 11.09.2019 року проведено позаплановий захід на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, наявні відомості стосовно реєстрації Управлінням декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) №ОД 86 від 02.09.2019 року «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ».

Відповідач зазначає, що під час проведення перевірки встановлено, що у декларації про готовність до експлуатації об`єкта, наведено недостовірні дані в частині розроблення та затвердження проектної документації на об`єкт будівництва.

За результатами планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності був складений акт №001744 від 03.10.2019 року .

Наказом Управління від 07.10.2019 року №01-13/406 ДАБК скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) №ОД 86 від 02.09.2019 року в частині розроблення та затвердження проектної документації на об`єкт будівництва «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ». Однак, в рамках справи 420/8006/19 вищевказаний наказ було скасовано рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року.

Управління зазначає, що ним здійснено усі можливі заходи в межах повноважень, які передбачені діючим законодавством,

Заявою, яка надійшла до суду через систему «Електронний суд» 10.01.2024 року Управління просило вважати прохальну частину відзиву викладеною в наступній редакції: «Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у справі №522/13477/23 про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, про визнання договору дарування недійсним, усунення перешкод у користуванні квартирою, - в частині вимог до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.

20 липня 2023 року від представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву з додатками та заява про застосування строку позовної давності.

У відзиві відповідачі зазначили про відсутність належного обґрунтування щодо порушення прав позивача діями відповідачів.

На спростування доводів позивача про порушення відповідачами будівельних норм і правил зазначили про прийняття житлового будинку по АДРЕСА_4 в експлуатацію повноважним органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідачі зазначили, що доводи позову про проведення відповідачами самочинних будівельних робіт спростовуються листом виконавчого комітету Одеської міської ради №37-О-223317 від 05.10.2020 року, згідно якого за результатами перевірки встановлено, що згідно з даними єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання, зазначених документів (далі-Реєстр), встановлено, що Управлінням 21.05.2019 року зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт №ОД 42 з реконструкції житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з даними Реєстру встановлено, що Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 02.09.2019 року зареєстровано декларацію про готовність вищевказаного об`єкта до експлуатації за №86.

При цьому, виконавчим комітетом Одеської міської ради зазначено, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 не відноситься до об`єктів самочинного будівництва.

Відповідно до листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-5/86-01 від 16.06.2020 року, зазначено, що згідно з інформацією департаменту комунальної власності Одеської міської ради, при проведенні огляду земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що земельну ділянку площею 0,0391 га передано фізичним особам у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення Одеської міської ради від 03.02.2016 року № 376-VII.

Порушень прав та інтересів територіальної громади м.Одеси департаментом комунальної власності Одеської міської ради не встановлено.

Щодо вимог ОСОБА_1 про скасування декларації про готовність об`єкта, відповідачі послалися на усталену практику Верховного Суду, згідно якої після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узгодження.

При розгляді вказаної вимоги просили врахувати наявність рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі №420/8006/19, яке набрало законної сили та яким визнано протиправними та скасовані Наказ від 07.10.2019 р. №01-13/405ДАБК Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради «Про скасування права на виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) № ОД 42» та Наказ від 07.10.2019 р. №01-13/406ДАБК Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради «Про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 86 від 02.09.2019 року».

Посилаючись на відсутність у позовній заяві обґрунтування, яким саме чином порушені права позивачки в результаті укладення відповідачами договору дарування житлового будинку, зазначили про зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами, подання позивачем завідомо безпідставного позову у спорі, який має очевидно штучний характер.

В обгрунтування пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду послалися на лист Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 15.10.2019 року .у відповідь на звернення ОСОБА_1 №01-10/433-ЗГ від 11.09.2019 року щодо законності проведення будівельних робіт власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який був наданий адвокатом Снитко Л.В. ОСОБА_5 до матеріалів справи №522/11539/20 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 за участю третьої особи державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець О.В. про скасування державної реєстрації, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, за результатами розгляду якої 20 червня 2023 року Приморським районним судом м.Одеси прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

Оскільки про наявність обставин, на які ОСОБА_1 посилається в обґрунтування позовних вимог, остання обізнана більше трьох років, просили застосувати строк позовної давності.

26 липня 2023 року позивачем надано відповідь на відзив Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.

06 вересня 2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

17.10.2023 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , якою відповідачі повідомили суд про виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 червня 2023 року та про те, що на час розгляду справи ОСОБА_1 не є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5 , та у позивача відсутнє право, за захистом якого ОСОБА_1 звернулася до суду, просили приєднати до матеріалів справи витяги з Державного реєстру речових прав, згідно з якими право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_6 припинено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року підготовче засідання закрите, призначено справу до судового розгляду по суті.

На стадії судового розгляду суд зобов`язав сторони надати додаткові докази щодо технічних характеристик квартир позивача, житлового будинку відповідачів, фотофіксацію об`єктів, на виконання чого позивач надав судові письмові пояснення від 21.02.2024р., додаткові письмові пояснення від 13.03.2024р., клопотання про приєднання доказів від 16.04.2024 р., від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надійшли заяви про приєднання доказів (від 21.02.2024р., 22.02.2024р.), заперечення на додаткові письмові пояснення представника ОСОБА_1 від 19.03.2024 р.

Ухвалою суду від 11 червня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи, з огляду на відсутність належного обгрунтування заяви.

У судове засідання представник позивача з`явилася, просила позовні вимоги задовольнити. Наполягала на порушенні відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 під час проведення реконструкції будинку норм інсоляції та освітлення приміщень другого поверху квартири ОСОБА_1 , наявності підстав для скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та скасування рішень про державну реєстрацію права власності від 26.09.2019 року на реконструйований житловий будинок з огляду на відсутність у витребуваній судом реєстраційній справі підтвердження проведення вказаної реєстрації.

Представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просила відмовити з огляду на належні докази щодо проведення відповідачами реконструкції будинку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, проведення робіт на земельній ділянці, що була передана у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі рішення Одеської міської ради, правомірності проведення державної реєстрації права власності відповідачів, що підтверджується наданими для огляду суду нотаріально посвідченими копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.09.2019 року, та відсутності доказів порушення прав позивача.

Представник Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до суду з`явився, зазначив, що позаплановою перевіркою, проведеною Управлінням за зверненням ОСОБА_1 щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності під час проведення реконструкції ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за результатами якої був складений акт №001744 від 03.10.2019 року та прийняті Накази Управління від 07.10.2019 р. №01-13/405ДАБК, №01-13/406ДАБК, порушення, на які посилається у позові ОСОБА_1 , не встановлені. Результати проведеної Управлінням перевірки скасовані рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі №420/8006/19, яке набрало законної сили. У задоволенні позовних вимог до Управління просив відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думки сторін, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.09.2006 року ОСОБА_1 набула право власності на 7/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_7 .

Як встановлено рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20 червня 2023 року, яке набрало законної сили, органами місцевого самоврядування було проведено перевірки, в результаті яких встановлено факт проведення ОСОБА_1 самочинних будівельних робіт та поділ будинку на дві самостійні квартири: квартиру АДРЕСА_8 та квартиру АДРЕСА_9 .

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав індексний номер 344698562, індексний номер 344697562 від 30.08.2023 року, оригінали яких були оглянуті у судовому засіданні, право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_6 припинено.

Власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 .

Як вбачається з договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 11.12.2019 року, раніше вказана нерухомість належала батькам ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Так, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Орзіх В.М. 25.10.2011 року, номер в реєстрі 1312, ОСОБА_3 придбав частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване КП «ОМБТІ та РОН» 23.11.2011 року.

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Орзіх В.М. 25.10.2011 року, номер в реєстрі 1309, ОСОБА_4 придбала частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване КП «ОМБТІ та РОН» 02.11.2011 року.

05 лютого 2014 року відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 отримали довідку №214731/2 з Адресного реєстру міста Одеси Юридичного департаменту Одеської міської ради, згідно якої адреса житлового будинку АДРЕСА_1 відповідає наступній адресі, зареєстрованій в Адресному реєстрі міста Одеси: місто Одеса, провулок Митракова, 7-А (на підставі рішення Одеської міської ради від 09.11.2005 року №4858-ІV).

24.02.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Мидляр Є.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 10747549 від 08.02.2014 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

Державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 проведено 24.02.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Мидляр Є.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 10749598 від 08.02.2014 року.

Рішенням Одеської міської ради №376-VІІ від 03.02.2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0391 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Розглядаючи вимоги позивача про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ОД 86 від 02.09.2019 року та знесення самочинно збудованого об`єкта суд виходить з наступного.

Як вбачається з письмових доказів, наданих до матеріалів справи Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, 21.05.2019 року Управлінням було зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів з незначними наслідками (СС1) №ОД 42 «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ».

02.09.2019 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) №ОД 86 «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ».

03.10.2019 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради складено акт №001744 за результатами планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті ««Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 », в якому зазначено, що під час проведення перевірки встановлено, що у декларації про готовність до експлуатації об`єкта, наведено недостовірні дані в частині розроблення та затвердження проектної документації на об`єкт будівництва.

Наказом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 07.10.2019 року №01-13/405 ДАБК скасовано право на виконання будівельних робіт, набуте на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД 42 від 21.05.2019 року, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ».

Наказом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 07.10.2019 року №01-13/406 ДАБК скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) №ОД 86 від 02.09.2019 року «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ».

Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до п.2 ч.2, ст.24 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Згідно ч.3 ст.125 Земельного Кодексу України приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до ст.1, ст.2 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель, самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду).

Основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч.3 ст.375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно ч.7 ст.376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Судом встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 відведена ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі рішення Одеської міської ради та на час проведення робіт з реконструкції перебувала у власності забудовників.

Таким чином, реконструкція житлового будинку проводилась відповідачами на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети, що не є самочинним будівництвом в розумінні ст.376 ЦК України.

Суд зазначає, що правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року, справа № 725/5630/15-ц, провадження № 14- 341цс18 зазначила, що юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

Водночас, положення статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлюють перелік юридичних фактів, які обумовлюють право відповідного суб`єкта владних повноважень на пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсації витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Зокрема, пред`явленню позову про знесення самочинно збудованого об`єкта передують такі дії:

1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта;

2) визначення такого об`єкту як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, є неможливою;

3) внесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;

4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 815/2311/15.

Отже, перед зверненням до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта, органом державного архітектурно-будівельного контролю щонайменше має бути встановлено факт самочинного будівництва, винесено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, встановлено факт невиконання припису протягом встановленого строку.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не видавався.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України про правовий режим самочинного будівництва", відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Таким чином, у відповідності до положень ст.376 ЦК України, ст.38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Таким чином, поданню позовної заяви про знесення самочинного будівництва передує встановлення повноважними органами у сфері державного архітектурно-будівельного контролю факту проведення самочинних будівельних робіт та певна процедура, яка передбачена нормативно-правовими актами у сфері містобудування.

Разом з тим, письмовими доказами, наданими позивачем, факт проведення відповідачами самочинного будівництва спростовується.

Листом виконавчого комітету Одеської міської ради №37-О-223317 від 05.10.2020 року за результатами розгляду запиту ОСОБА_1 від 11.09.2020 року щодо подання позовної заяви про скасування права власності відносно об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , повідомляється, що згідно з даними єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання, зазначених документів (далі-Реєстр), встановлено, що Управлінням 21.05.2019 року зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт №ОД 42 з реконструкції житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з даними Реєстру встановлено, що Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 02.09.2019 року зареєстровано декларацію про готовність вищевказаного об`єкта до експлуатації за №86.

Станом на теперішній час власником вищевказаного об`єкту є фізична особа на підставі договору дарування за №6004 від 11.12.2019 року.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

У зв`язку з цим вищевказаний об`єкт є об`єктом нерухомого майна, а не об`єктом будівництва.

Посилаючись на проведення Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради позапланової перевірки у сфері містобудівної діяльності, виконавчий комітет Одеської міської ради зазначає, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 не відноситься до об`єктів самочинного будівництва.

Листом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-5/86-01 від 16.06.2020 року, ОСОБА_1 повідомлено, що згідно з інформацією департаменту комунальної власності Одеської міської ради, при проведенні огляду земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що земельну ділянку площею 0,0391 га передано фізичним особам у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення Одеської міської ради від 03.02.2016 року № 376-VII. Департаментом комунальної власності Одеської міської ради також зазначено, що за результатами обстеження порушень меж земельної ділянки, що була передана у власність, не встановлено. Порушень прав та інтересів територіальної громади м.Одеси департаментом комунальної власності Одеської міської ради не встановлено.

Таким чином, на підставі належних доказів, а саме, - результатів перевірок, проведених органами місцевого самоврядування, судом встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не віднесено до об`єктів самочинного будівництва, та відносно нього не встановлено порушення земельного законодавства.

Разом з тим, судом прийнято до уваги, шо рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року, що набрало законної сили, за результатами розгляду справи 420/8006/19 задоволено позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та визнано протиправними та скасовані Наказ від 07.10.2019 р. №01-13/405ДАБК Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради «Про скасування права на виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) № ОД 42» та Наказ від 07.10.2019 р. №01-13/406ДАБК Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради «Про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 86 від 02.09.2019 року».

Вказана обставина була визнана в суді представником позивача та представником відповідача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.

Верховний Суд під час розгляду справи №815/3172/18 у постанові від 05.06.2019 року зазначив: проаналізувавши положення ст.41 Закону України та Порядку №533 колегія суддів дійшла висновку про те, що для усунення можливості зловживання правом на перевірки, сукупність заходів, які здійснюються органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних та державних норм, стандартів і правил можуть здійснюватися лише під час виконання відповідними суб`єктами підготовчих та будівельних робіт.

Водночас, на думку колегії суддів після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узгодження.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ОД 86 від 02.09.2019 року та знесення самочинно збудованого об`єкту.

Щодо вимог позову про скасування рішень про державну реєстрацію та визнання недійсним договору дарування, суд зазначає.

Судом встановлено, що 26.09.2019 року державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк В.Д. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на реконструйований житловий будинок загальною площею 130,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 182508251, індексний номер 182508367.

Доводи позивача про відсутність реєстрації права власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на житловий будинок у 2019 році з огляду на відсутність у витребуваній судом реєстраційній справі підтвердження проведення вказаної реєстрації суд вважає необгрунтованими.

Так, разом з позовною заявою від позивача надійшла заява про витребування доказів, а саме: витребувати від Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірену копію реєстраційної справи на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , сформовану 06.02.2014 року державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Мидляр Є.В.

На виконання ухвали суду від 11 липня 2023 року, якою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, від Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшли матеріали реєстраційної справи на житловий будинок, що розташований за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , сформовану 06.02.2014 року державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Мидляр Є.В.

Суд приймає до уваги заперечення представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 з цього питання, обгрунтовані тим, що до матеріалів реєстраційної справи сформованої станом на 06.02.2014 року, не могли ввійти матеріали державної реєстрації, проведеної у 2019 році.

Державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк В.Д. 26.09.2019 року було внесено зміни до Державного реєстру прав у зв`язку із зміною площі житлового будинку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 після проведеної реконструкції та проведено державну реєстрацію права власності на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ОД 86, виданої 02.09.2019 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.

Запис щодо державного реєстратора Одеського міського управління юстиції Мидляр Є.В. у витягах з Державного реєстру речових прав від 26.09.2019 року відноситься до актуальної інформації про право власності та про здійснення державним реєстратором Мидляр Є.В. первинної реєстрації у електронному реєстрі з відкриттям розділу.

Вказані обставини були підтверджені наданими на огляд суду нотаріально посвідченими витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за відповідачами від 26.09.2019 року, проведену державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк В.Д.

З тих же підстав суд критично оцінює доводи позивача про неналежну реєстрацію прав з огляду на те, що державний реєстратор ОСОБА_6 10.05.2016 року звільнена з посади та не працює в органах державної реєстрації.

При зазначених обставинах суд відхиляє доводи позивача про незаконність державної реєстрації права власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на реконструйований житловий будинок, проведеної 26.09.2019 року.

Не містить належного обгрунтування позовна заява і в частині вимог про визнання недійсним договору дарування, укладеного відповідачами 11.12.2019 року.

За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).

Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року по справі № 755/16890/17 зазначає наступне: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) вказувала, що «застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) від 04 вересня 2018 року вказано, що «ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)».

Згідно ч.1, ч.2, ч.4 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що позивач не довела факт порушення її прав та обґрунтованості їх захисту у обраний спосіб.

Матеріали справи не містять підтвердження, що будівельні роботи, проведені відповідачами, призвели до негативних наслідків у користуванні ОСОБА_1 нерухомим майном.

Суд приймає до уваги пояснення представника відповідача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо того, що порушення будівельних норм, про які зазначає у позові позивач, зокрема, норми інсоляції, освітлення, Управлінням не встановлювались.

Доводи позивача про допущення відповідачами порушень при забудові земельної ділянки, зміну площі забудови також не знайшли свого підтвердження та спростовані матеріалами технічної інвентаризації житлового будинку по АДРЕСА_1 на час придбання будинку та на час проведення реконструкції.

При зазначених обставинах, об`єктивно оцінивши докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Щодо застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до положень ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

З наявних у матеріалах справи письмових доказів, зокрема, листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 15.10.2019 року у відповідь на звернення ОСОБА_1 №01-10/433-ЗГ від 11.09.2019 року щодо законності проведення будівельних робіт власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_1 була проінформована Управлінням щодо факту проведення будівельних робіт і щодо оскаржуваної позивачем декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Управлінням 02.09.2019 року.

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом 06 липня 2023 року.

З вказаного судом встановлено, що строк позовної давності позивачем пропущено.

Разом з тим, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Така правова позиція зазначена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо.

Відтак, за відсутності порушеного права та охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого він звернувся до суду, строк позовної давності до позову ОСОБА_1 суд не застосовує.

Керуючись ст. ст.12,13,76,77,141,259,263,264,265,268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, про визнання договору дарування недійсним, усунення перешкод у користуванні квартирою- відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 05.07.2024 року.

Суддя А.В. Науменко

25.06.24