Провадження №: 2-о/336/304/2024
УХВАЛА

іменем України

05 липня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Петренко Л.В.

розглянувши матеріали справи ЄУН 336/6521/24 (провадження № 2-о/336/304/2024), подані в порядку окремого провадження, за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Молоткова Вікторія Василівна, заінтересована особа: Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив:

01 липня 2024 року представник заявника звернулась до суду із заявою заінтересована особа: Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту, що має юридичне значення.

В заяві представник заявника просить: 1) встановити факт, що має юридичне значення, а саме що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по лінії своєї матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за етнічним походженням є німкенею; 2) зобов`язати Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса): - доповнити запис про національність ОСОБА_1 в актовому записі про народження № 11 від 03.11.1979 року, складеному Новотроїцькою сільською радою Оріхівського району Запорізької області, вказавши національність дитини - «німкеня»; - внести зміни в актовий запис № 06 від 18 липня 1998 року, складений виконкомом Новотроїцької сільської ради Оріхівського району Запорізької області, про одруження, в графі національність нареченої замінити запис з «українка» на «німкеня».

В обґрунтування заяви представник вказує, що мати заявниці, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Новотроїцьке Чуйського району Джамбульської області Республіки Казахстан, актовий запис про народження №69 від 11 лютого 1947 року. Матір`ю ОСОБА_2 зазначена ОСОБА_5 , за національністю - німкеня, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20.11.2000 року.

03 лютого 1973 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_6 (батьком заявниці), який був зареєстрований Новотроїцькою сільською радою Оріхівського району Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №1, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 03.02.1973 року. Після реєстрації шлюбу мати заявниці взяла прізвище - « ОСОБА_2 ».

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився брат заявниці - ОСОБА_8 , актовий запис про народження №5 від 07.05.1976 року. 16 березня 1999 року ОСОБА_8 змінив прізвище з « ОСОБА_8 » на дівоче прізвище матері - « ОСОБА_8 », що підтверджується Свідоцтвом про переміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_3 від 16.03.1999 року та отримав повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 16.03.1999 року. Матір`ю останнього в свідоцтві про народження зазначена ОСОБА_2 , за національністю - німкеня.

Заявниця, ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 03.11.1979 року.

Матір`ю останньої в свідоцтві про народження зазначена ОСОБА_2 , за національністю - німкеня.

18 липня 1998 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_11 , який був зареєстрований виконкомом Новотроїцької сільської ради Оріхівського району Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №06, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_6 від 18.07.1998 року. Після реєстрації шлюбу заявниця взяла прізвище - « ОСОБА_1 ». При цьому в свідоцтві про одруження національність заявниці вказана - українка.

Як особа німецької національності, заявниця хоче скористатися своїм правом та переїхати на постійне місце проживання до Німеччини. Для реалізації даного права їй необхідно встановлення факту приналежності до німецької національності, тому що згідно з Федеральним законом Німеччини «Закон у справах переміщених осіб та біженців» німецька національна приналежність передбачає на ряду з походженням від батьків, що мають німецьке громадянство або німецьку національність, визнання себе прихильником німецької національності.

Бажаючи внести зміни до зазначених відомостей в свідоцтві про народження, 19 червня 2024 року заявниця звернулася до Оріхівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою доповнити до актового запису про своє народження національність «німкеня», де їй було відмовлено, про що складено Висновок про відмову № 53/32.16-03.7-12 про внесення змін до актового запису цивільного стану від 21.06.2024 року.

З поданої до суду заяви та доданих документів слідує, що встановлення факту приналежності заявниці до національності «німкені» та внесення відповідних змін щодо національності до даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян є необхідним для відродження її національної ідентичності по лінії матері, реалізації особистих прав та отримання можливості користуватися окремими пільгами і гарантіями наданими Федеративною республікою Німеччини.

Розглянувши заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав (наприклад, для вирішення питання про наявність права на спадщину у особи, яка законодавством України не віднесена до кола спадкоємців за законом).

Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу України; далі - ЦК України). Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо (частина друга статті 49 ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України від 1 липня 2010 року N 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року N 96/5 затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила), за змістом пунктів 1.1, 1.5 яких внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

Підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та рішення, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду (підпункти 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 Правил).

Таким чином, органи ДРАЦС за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.

Згідно із пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі - Правила), відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31 грудня 1991 року № 24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Так, в даний час діюче законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року N 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Відповідно до роз`яснень викладених в Листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо належності до певної національності.

Так, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 07.07.95 № 12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» втратила актуальність у зв`язку із запровадженням адміністративного судочинства в Україні, прийняттям Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС України) та нового ЦПК України.

Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовив заявниці в прохані доповнення до актового запису про народження № 11, складеному 03 листопада 1979 Виконавчим комітетом Новотроїцької сільської ради Оріхівського району Запорізької області відносно громадянки ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю помилки, про що складено Висновок про відмову № 53/32.16-03.7-12 про внесення змін до актового запису цивільного стану від 21.06.2024 року.

Відділом державної реєстрації актів цивільного стану роз`яснено порядок оскарження даної відмови.

У зв`язку з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до відповідного актового запису на підставі заяви особи між особою та органом державної реєстрації актів цивільного стану можуть виникати спори.

Частини перша та друга статті 55 Конституції України гарантують право кожного шукати захисту своїх прав і свобод у суді, оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як зазначено в абзаці третьому частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», заявник має право оскарження відмови органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану у судовому порядку; така можливість прямо передбачена пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання.

Категорія справ, пов`язаних із спорами, що виникають у зв`язку з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актових записів цивільного стану, є окремою категорією судових справ, яка має свої особливості. Об`єктом спору у таких справах є відповідний актовий запис цивільного стану, а безпосереднім предметом розгляду судами адміністративної юрисдикції - рішення відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у формі висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Не підлягають розгляду в порядку окремого провадження вимоги про встановлення фактів належності до певної національності (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі N 398/4017/18).

Вимоги заявниці не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, за правилами окремого провадження, а тому у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Молоткова Вікторія Василівна, заінтересована особа: Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно відмовити.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновок суду узгоджується з правовою позицією висловленою в постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року по справі № 760/19921/16-ц (провадження № 61-147 св 17), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 р. по справі № 398/4017/18.

Крім того, Верховний суд в Огляді від 27 листопада 2020 року назвав не ефективні способи захисту, спори, які не охоплюються юрисдикцією судів (не є юридичними), - про зобов`язання змінити національність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року, справа N 810/2732/18 (провадження N 11-388апп19).

Верховний суд в Огляді від 08 червня 2021 року «Застосування судом ефективного способу захисту порушеного права. Актуальна практика Верховного Суду. Новела «Ефективний спосіб судового захисту»: нормативне регулювання, імплементація міжнародних стандартів та практики ЄСПЛ» вказав, що не підлягають розгляду в судах про зобов`язання змінити національність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року, справа N 810/2732/18 (провадження N 11-388апп19).

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, вимоги заявниці не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, за правилами окремого провадження, а тому у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Молоткова Вікторія Василівна, заінтересована особа: Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно відмовити.

Керуючись ст. 186, ст. 258-261, 293, 315, 318, 353-355 ЦПК України, суддя -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі ЄУН 336/6521/24 (провадження № 2-о/336/304/2024), подані в порядку окремого провадження, за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Молоткова Вікторія Василівна, заінтересована особа: Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: