ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року

м. Харків

справа № 638/8097/23

провадження № 22-ц/818/1570/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 січня 2024 року ухвалене у складі судді Цвірюка Д.В.,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» ( надалі Банк) звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором від 16.10.2020 у розмірі 223351 грн станом на 04.04.2023 року, з яких 187306,45 грн. заборгованість за кредитом та 36044,65 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що, 16.10.2020 між сторонами у справі було укладено кредитний договір у порядку ч.1 ст.634 ЦК України. А саме, своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг і Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. За умовами вказаного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених сторонами та в межах кредитного ліміту. Відповідач в процесі користування кредитним рахунком грошові кошти своєчасно не повертав, чим порушив вимоги п.2.1.1.5.5 договору та статей 509, 526, 1054 ЦК України. В результаті неналежного виконання зобов`язань у відповідача утворилась станом на 04.04.2023 року заборгованість у розмірі 223351,10 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2024 року позовні вимоги залишено без задоволення. Витрати зі сплати судового збору залишено за позивачем.

Рішення мотивовано тим, що взяті на себе зобов`язання за договором № б/н від 16.10.2020 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні ресурси. Судом встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти, користувався ними та станом на дату звернення до суду повернув позивачу витрачені кошти, а отже виконав свої зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується наданим позивачем розрахунком та випискою за договором. Підстав для стягнення заборгованості не має.

Не погодившись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та зробив висновки суду, що не відповідають фактичним обставинам у справі. Заповнення відповідачем анкети про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг 16.10.2020 надало йому можливість будь-коли користуватись банківськими послугами, для їх отримання та користування повторне ним заповнення анкети (укладання додаткового договору) не потребувалося. 12.02.2021 відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 строком дії до 02/25. 15.02.2022 на картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 190000,00 грн, який в подальшому було збільшено до 40 000 грн.

Тому суд безпідставно відмовив банку у стягненні фактично отриманих позичальником грошових коштів, помилково встановивши відсутність боргу, не звернув уваги на часткове повернення коштів.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржене рішення вказаним нормам цивільного процесуального права відповідає.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 16.10.2020 відповідач підписав заяву-анкету, в якій приєднався до Умов та правил надання банківських послуг у позивача. У вказаній заяві було зазначено, що відповідач ознайомилася та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, без підтвердження отримання пам`ятки клієнту, які разом складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг (а.с.55).

В подальшому 03.08.2022 відповідачу позивачем був наданий паспорт споживчого кредиту строком дії до 03.08.2042, який відповідач ОСОБА_1 підписав та в якому було визначено порядок та період кредитування по усім кредитним продуктам позивача для фізичних осіб без встановлення конкретних умов щодо кредитування відповідача по справі.

Для отримання банківських послуг ОСОБА_1 отримав у позивача банківську картку, яка в подальшому під час дії договору між сторонами через закінчення терміну її дії неодноразово перевидавалася. Останній раз відповідачу була видана картка «Viza Platinum» № НОМЕР_1 , строком дії з 12.02.2022 до 02/2025 (а.с.53).

По вказаній картці був встановлений кредитний ліміт у розмірі 190000,00 грн., який був змінений до 0,00 грн 27.12.2022 року. (а.с.52).

Згідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

До спірних правовідносин не можна застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України , оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами у визначеному розмірі, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03.07.2019.

Виходячи з аналізу наданої банком роздруківки Умов та правил надання банківських послуг та ч.1 ст. 1054 ЦК України, за своєю суттю, прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, фактично є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього, в т.ч. входить і плата за користування кредитом, а не, власне, лише надані позичальнику в користування кошти, хоча анкета-заява від 16.08.2011 не містить даних про процентну ставку, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, слід зробити висновок, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З матеріалів справи вбачається і не спростовано відповідачем, що 16.10.2020 він звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг і підписав Анкету-заяву, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку.

На підставі вищевказаної заяви позивачем було видано відповідачу кредитну картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі 190000,00 грн., який згодом був змінений до 0,00 грн.

Відповідач користувався карткою, отримуючи від Банка кредитні кошти з власної ініціативи, частково здійснював погашення заборгованості по кредитному договору, що вбачається з виписки із банківського рахунку на ім`я ОСОБА_1 .

Позивачем не було погоджено з ОСОБА_1 розмір відсотків за користування кредитом до підписання останнім 03.08.2022 паспорту споживчого кредиту, а тому колегія суддів вважає незаконним списання АТКБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитом за період з 16.10.2020 по 04.04.2023 у сумі 12965,84 грн. а також комісії за обслуговування картки 10800,00 грн.

На погашення тіла кредиту відповідачем всього було внесено 446536,29 грн.

Колегія суддів зазначає, що відсутні підстави для стягнення заборгованості у визначеному банком розмірі оскільки заборгованість за тілом кредиту, як зазначає АТКБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, становить 187306,45 грн, а сума незаконного списання АТКБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитом за період з 10.07.2015 по 22.12.2021 становить 22965,84 грн, що перевищує суму боргу.

Підсумовуючи вищезазначене можна зробити висновок, що сума боргу Відповідача за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом становить 223351,10 грн, а сума незаконного списання АТКБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитом за період з 16.10.2020 по 04.04.2023 становить 22965,84 грн, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості у визначеному банком розмірі

Отже, АТ КБ «Приватбанк» не доведено наявність заборгованості розрахованої відповідно до погоджених між сторонами умов договору за кредитною карткою отриманою згідно Анкети заяви від 16.10.2020.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Оскільки у задоволенні заяви АТКБ «ПриватБанк» відмовлено, перерозподіл судових витрат за правилами ст. 141 ЦПК України не здійснюється.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 липня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді Н.П.Пилипчук

Ю.М.Мальований