Єдиний унікальний номер судової справи 461/3618/23
Номер провадження 22-ц/812/990/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

08 липня 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі:

відповідача ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Ліпенцевою Катериною Вікторівною, рішення, яке ухвалено Центральним районним судом міста Миколаєва 29 березня 2024 року, під головуванням судді Шолох Л.М., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру і способу стягнення аліментів,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру і способу стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 12 червня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 28 грудня 2011 року.

Сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 10 грудня 2013 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 07 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Між тим, на сьогодні розмір у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн., що стягується за вищевказаним рішенням, є недостатнім для задоволення потреб дитини та не сприяє її інтересам, оскільки рівень життя та витрати на утримання дитини щороку змінюється. Крім того, з початку повномасштабного вторгнення Російською Федерацією на територію України позивач з дитиною виїхали до Республіки Ірландії та утримання дитини закордоном стало більш витратним.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просила змінити спосіб стягнення аліментів, що призначені за рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 10 грудня 2013 року, визначивши їх у частці від доходу в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Галицького районного суду міста Львова від 27 червня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 15 грудня 2023 року заочне рішення Галицького районного суду міста Львова від 27 червня 2023 року скасовано, а справу призначено до розгляду.

Наступною ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 22 грудня 2023 року справу передано за підсудністю до Центрального районного суду міста Миколаєва.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Ліпенцеву К.В., просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 березня 2024 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Сихівського районного суду міста Львова від 10 грудня 2013 року (справа №464/11366/13-ц), визначивши їх у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набуття рішенням суду законної сили.

Відкликано виконавчий лист, виданий на виконання рішення Сихівського районного суду міста Львова від 10 грудня 2013 року, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 07 листопада 2013 року і до її повноліття.

Стягнення аліментів у зміненому розмірі розпочато з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 на корить держави судовий збір за подачу позову у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Рішення районного суду мотивовано тим, що після ухвалення рішення Сихівського районного суду міста Львова від 10 грудня 2013 року, у зв`язку із тим, що з віком збільшилися потреби дитини, та враховуючи інфляційні процеси в державі, розмір аліментів в сумі 600 грн. є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Зазначено, що відповідно до приписів Сімейного кодексу України право вибору способу стягнення аліментів на дитину, належить стягувачу аліментів та не залежить від будь-яких обставин.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів. Відповідач, як батько дитини, має право добровільно надавати матеріальну допомогу, однак це не позбавляє позивача права звернутися до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів, розмір яких є мінімальним.

З урахуванням фактичних обставин справи та виходячи із закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, районний суд вважав, що розмір стягуваних аліментів підлягає зміні з 600 грн. на 1/4 частину всіх видів заробітку відповідача, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через представника адвоката Ліпенцеву К.В., посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у справ доказам, зокрема, не врахував, що відповідач створив нову сім`ю, має на утриманні іншу малолітню дитину, а також не з`ясував майновий стан позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

08 липня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 адвоката Манукян М.А. про розгляд справи без участі позивача та її представника та залишення судового рішення без змін.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 12 червня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 28 грудня 2011 року (а.с.7).

Сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 10 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 07 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).

Звертаючись із позовом, ОСОБА_2 зазначала, що отримання аліментів у розмірі 600 грн. є недостатніми для утримання дитини, а тому, виходячи зі змісту позовних вимог, фактично ставила питання про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/4 частку від заробітку (доходу) відповідача.

Вказувала на те, що питання зміни способу стягнення аліментів і встановлення їх у частці від заробітку (доходу) постало через недостатність розміру стягуваних аліментів, які були визначенні судовим рішенням, оскільки щороку збільшуються витрати на утримання дитини, які позивач самостійно не може нести. При цьому, позивач разом з дитиною були вимушені виїхати проживати закордон через збройну агресію Російської Федерації, та сума 600 грн., які стягуються з відповідача, не дозволяє утримати дитини належним чином.

Тобто, позивач визначила способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу відповідача.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст.180 СК України передбачено, що на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац 2 ч.3 ст.181 СК України).

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

За положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13).

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене та даючи правову оцінку зазначеним обставинам, колегія суддів враховує, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, спричиняє постійне збільшення витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на утримання останньої, забезпечення її освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, що є загальновідомими фактами та не потребують доказування.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18, зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Розмір аліментів на дитину має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку є безумовним правом дитини, визначеним законом, яке захищається в судовому порядку саме в її інтересах.

Сторонами не заперечується, що відповідач проходить службу у Збройних Силах України, і має постійний дохід, але він заперечує щодо зміни способу стягнення та розміру аліментів, оскільки приймає участь у вихованні та утриманні доньки, та надає матеріальну допомогу дитині в добровільному порядку та не за судовим рішенням.

Також, з матеріалів справи встановлено, що відповідач створив нову сім`ю, є батьком іншої малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, та щодо якої, у нього також є законний обов`язок з утримання.

Таким чином, перевіривши наявні у матеріалах справи докази в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що фактично на утриманні відповідача перебуває ще одна малолітня дитина, зважаючи на принципи об`єктивності та справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зміни способу стягнення аліментів, які стягуються рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 10 грудня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі 600 грн., та вважає, що їх необхідно визначити у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, колегія суддів зауважує, що визначений розмір аліментів забезпечить виконання батьком законодавчо закріпленого обов`язку з утримання дитини та її право на утримання.

За таких обставині рішення суду першої інстанції підлягає зміні відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, яким слід стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі судове рішення підлягає зміні лише в частині визначеного судом розміру аліментів, то розподіл судових витрат колегія суддів не здійснює.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Ліпенцевою Катериною Вікторівною, задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 березня 2024 року в частині визначення розміру аліментів змінити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 на підставі рішення Сихівського районного суду міста Львова від 10 грудня 2013 року, стягнувши з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Львів, РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки міста Львів, РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитини повноліття.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 10 липня 2024 року