ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1100/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/9701/22 Категорія: 314000000 Стеценко О.С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Карпенко О.В., Василенко Л.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Федини Олександра Васильовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2024 року у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

Позов обґрунтовано тим, що між виконавцем та споживачем багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , в тому числі і з відповідачами, укладені типові договори https//tkeck.com.ua/pub з індивідуальним споживачем про надання послуг з постачання теплової енергії, у запропонованій підприємством редакції та в наявності правові відносини щодо надання послуг з постачання теплової енергії.

Боржники, фактично споживши вищезазначені послуги, не надсилали жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав боржникам житловокомунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі.

Однак відповідачі оплати за надані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води не здійснюють в повному обсязі.

Соснівським районним судом м. Черкаси винесено рішення № 2-4489-09 від 08.10.2009 про стягнення з боржників боргу за спожиту теплову енергію у сумі 6843,61 грн.; Соснівським районним судом м. Черкаси винесено судовий наказ № 2н-712-92-14 від 07.02.2014 про стягнення з боржників боргу за спожиту теплову енергію у сумі 16 610, 28 грн.; Соснівським районним судом м. Черкаси винесено судовий наказ № 2н-712-345-16 від 12.05.2016 про стягнення з боржників боргу за спожиту теплову енергію у сумі 22 513,05грн.; Соснівським районним судом м. Черкаси винесено судовий наказ № 2н-712-1015-17 від 08.12.2017 про стягнення з боржників боргу за спожиту теплову енергію у сумі 23 452,70 грн.; Соснівським районним судом м. Черкаси винесено судовий наказ № 2н-712-556-18 від 04.09.2018 про стягнення з боржників боргу за спожиту теплову енергію у сумі 26 164, 59 грн.; Соснівським районним судом м. Черкаси винесено рішення № 2-712-1408-19 від 17.12.2019 про стягнення з боржників боргу за спожиту теплову енергію у сумі 31836,02 грн.

Вказує, що протягом всього строку виникнення заборгованості відповідачі періодично вчиняли дії, що свідчать про визнання ними заборгованості перед підприємством, а саме, з розрахунку заборгованості за теплову енергію та сум індексації вбачається, що в листопаді 2021 року боржниками в рахунок погашення заборгованості було сплачено кошти в сумі 42,60 грн., у грудні 2021 року боржниками в рахунок погашення заборгованості було сплачено кошти в сумі 127,50 грн. За таких обставин відсутні правові підстави застосування строку позовної давності при стягнені заборгованості.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2024 року скасовано заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2023 року та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 13 березня 2024 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 70 570,82 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» судовий збір у сумі 620,25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» судовий збір у сумі 620,25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» судовий збір у сумі 620,25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» судовий збір у сумі 620,25 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кожен член сім`ї наймача, який проживає разом з ним, зобов`язаний брати участь у витратах щодо оплати за комунальні послуги спожиту теплову енергію. Оскільки відповідачі не сплачують надані позивачем послуги, відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 01.03.2022 у них утворилась заборгованість у сумі 70 570,82 грн., яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Щодо заперечення відповідача ОСОБА_1 суд зазначив, що відповідно до відповіді Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 24.11.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 27.03.1985.

З довідки від 06.11.2023 № 201, виданої Крупським старостинським округом Виконавчого комітету Золотоніської міської ради, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , з 05.10.2023.

Отже, відповідач ОСОБА_1 змінила місце реєстрації свого проживання 05.10.2023, тобто після подання позову до суду, заборгованість за житлово-комунальні послуги утворилась станом на 01.03.2022, коли відповідач була зареєстрована за вказаною адресою, а отже на підставі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має нести обов`язок по сплаті комунальних послуг.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Федина О.В.подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що рішення ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у даній частині.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що не погоджуються з висновками суду першої інстанції щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 , оскільки, на її переконання, висновок суду, що остання є членом сім`ї решти відповідачів спростовано останньою; факт проживання ОСОБА_1 з 1996 року не за адресою квартири, де постачалися комунальні послуги позивачем підтверджений довідкою від 06.11.2023 №201, виданої Крупським старостинським округом Виконавчого комітету Золотоніської міської ради.

У вказаній довідці зокрема зазначено про те, що ОСОБА_1 в с. Крупському фактично проживала без реєстрації з 1996 року згідно з первинними документами громади, погосподарськими книгами.

Вказує, що не є справедливим рішення про стягнення плати за комунальні послуги з особи, яка таких послуг не споживала.

У відзиві на апеляційну скаргу КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» вказує, що у постановах Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17-ц, від 25 червня 2020 року у справі №520/16591/16-ц сформульована правова позиція про те, що обов`язок по утриманню майна, включаючи обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг, покладається законом на відповідача як на власника частини квартири незалежно від факту його реєстрації чи проживання у житловому приміщенні.

Відповідач ОСОБА_1 змінила місце реєстрації свого проживання 05.10.2023, тобто після подання позову до суду, заборгованість за житлово-комунальні послуги утворилась станом на 01.03.2022, коли відповідач була зареєстрована за вказаною адресою, а отже на підставі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має нести обов`язок по сплаті комунальних послуг, до того ж інші відповідачі заперечень відносно суми боргу не надали.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, особовий рахунок № НОМЕР_1 за теплову енергію за адресою: АДРЕСА_2 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно реєстру зареєстрованих осіб та відповіді Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 13.07.2022 №9221-01-10 за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради надає населенню міста Черкаси послуги з постачання теплової енергії відповідно до законодавства України, що регулює відносини, які виникають між виконавцями житлово-комунальних послуг та їх споживачами.

Відповідно до розрахунку заборгованості за надання теплопостачання у відповідачів перед позивачем наявна заборгованість станом на 01.03.2022 року в розмірі 70570,82 грн.

Правовідносини сторін, що виникли на їх підставі, регламентуються такими правовими нормами.

Відповідно до п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З моменту надання споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання між сторонами справи відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виникли правовідносини, які полягають, зокрема, у наявності у споживача зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за спожиті послуги. При цьому, відсутність відповідного договору на їх надання не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані житлово-комунальні послуги, враховуючи норми п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах ВС від 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, від 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц, від 25.03.2020 у справі №211/3347/18-ц.

Такі висновки під сумнів скаржником не ставляться.

Відповідачі не надали суду доказів відмови від отримання ними послуг з опалення та гарячого водопостачання від позивача, наявність звернень із відповідними претензіями до підприємства щодо кількості та якості наданих послуг. Квартира, в якій послуги надавалися позивачем, не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого постачання у встановленому законодавством порядку, що також скаржником під сумнів при апеляційному перегляді справи не ставиться.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VІІІ житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд згідно нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону.

Відповідно до вимог п. 6 ст. 1 Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Крім того, згідно із ст. 9 цього ж Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.

Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.

Аналогічні положення щодо обов`язку нести витрати на утримання житла членами сім`ї наймача містить також ст. 64 ЖК України.

Частина 3 статті 156 ЖК України передбачає, що повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири).

Указані правові норми покладено в обґрунтування позовних вимог щодо необхідності солідарного стягнення з відповідачів вартості наданих комунальних послуг у квартирі, в якій вони проживають.

Таким чином обов`язок по сплаті комунальних послуг покладається не лише на власника квартири, а також на членів сім`ї власника, які проживають разом з власником або ж з ним зареєстровані.

Одночасно згідно з ч. 3 ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Далі, за змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що з 1996 року ОСОБА_1 не проживає в даному приміщенні, а лише зареєстрована, а відтак не зобов`язана оплачувати послугу якою не користується.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_4 до 05.10.2023 року, а тому відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на неї покладено обов`язок по оплаті наданих послуг, нарахованих за адресою її реєстрації.

Крім того, відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження.

Зазначена норма закону виключає право на не оплату вартості такої комунальної послуги, як постачання теплової енергії.

Крім того, згідно з п.п. 29, 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005, у споживача є право, а у надавача послуг кореспондуючий обов`язок, зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з фактичного місця проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Таким чином, для того, щоб відступити від правила по замовчуванню щодо наявності у особи, місце проживання якої законно зареєстровано у квартирі, в якій надаються комунальні послуги, обов`язку по їх оплаті, така особа має подати надавачу послуг відповідну заяву з доказами, що підтверджують її відсутність в такому житлі, що за обставин цієї справи не мало місця та скаржником в апеляційній скарзі не спростовується. В протилежному випадку у надавача послуг є законні підстави виставляти вимогу про їх оплату усім особам, місце проживання яких зареєстровано у квартирі, що відповідатиме приписам ст. ст. 64, 156 ЖК України

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не проживає за місцем реєстрації не спростовує її обов`язку по оплаті наданих послуг.

Розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідачами не оспорювався.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Федини Олександра Васильовича - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді