Номер провадження: 22-ц/813/4880/24
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кострицького В.В.,

суддів: Стахової Н.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Пухи А.М.

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представник позивачів ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

представник відповідача ОСОБА_5

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Коваленко О.Б., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОМР, про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності на майно ,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОМР, про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності на майно.

Позивачі зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , 1931 р.н., про що свідчить Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 04.06.2018 року, видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

ОСОБА_6 на праві приватної власності належав житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , згідно Угоди про розподіл спадкового майна, посвідченої Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 02.12.2014 року за реєстровим №2-3751, Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 02.12.2004 року за реєстровим №2-3741, Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 02.12.2004 року за реєстровим №2-3737, зареєстрованих Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі: 219-164, номер запису: 22590, реєстраційний номер: 7812829, про що зазначено у Свідоцтві про право на спадщину за законом №1129, виданому 10.12.2018 року ОСОБА_7 , та Свідоцтві про право на спадщину за законом №1128, виданому 10.12.2018 року ОСОБА_8 .

Згідно Технічного паспорта, виготовленого станом на 09.04.2010 року, садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , складається з наступних об`єктів:

Літ. А житловий будинок, площею 117,7 кв. м;

Літ. В літня кухня, площею 23,1 кв. м;

Літ. Г сарай, площею 14,6 кв.м;

Літ. Д гараж, площею 21,9 кв.м;

Літ. Е убиральня, площею 1,8 кв.м;

№1-4 огорожа, площею 123,7 кв.м;

І мостіння, площею 150,3 кв.м.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з одного житлового кам`яного будинку під літерою «А», загальною площею 68,5 кв.м, житловою площею 45,3 кв.м. та надвірних споруд: літ. «Б» - літня кухня, літ. «Г» - сарай, літ. «Д» - гараж, літ. «Е» - вбиральня, 1-4 огорожа, І-мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 576 кв.м.

Після прийняття спадщини житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , належить наступним власникам:

частки житлового будинку належить сину померлої ОСОБА_6 , ОСОБА_4 - Відповідачу;

частки житлового будинку належить онукам померлої ОСОБА_6 :

Позивачу-1, ОСОБА_1 , як спадкоємцю другого ступеня спорідненості, на праві приватної власності належить частки житлового будинку, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.12.2018 року, зареєстрованим за №1129; Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №54425424, виданим 10.12.2018 року; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №149030665, сформованим 11.12.2018 року.

Позивачу-2, ОСОБА_2 , як спадкоємцю другого ступеня спорідненості, на праві приватної власності належить частки житлового будинку, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.12.2018 року, зареєстрованим в реєстрі за №1128; Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №54425420, виданим 10.12.2018 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №149030273, сформованим 11.12.2018 року.

Таким чином, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності Позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та Відповідачу ОСОБА_4 .

Станом на теперішній час, в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживає Відповідач.

Незважаючи на те, що Позивачу, ОСОБА_2 , та Позивачу, ОСОБА_1 , належить по частки житлового будинку, позивачі позбавлені можливості реалізувати своє право власності на належні їм частки даного житлового будинку.

Відповідачу належить тільки частка житлового будинку, проте він не дозволяє позивачам користуватися будинком. Змінив замки, не впускає їх в будинок, чим перешкоджає доступу позивачів до належної їм нерухомості.

За таких обставин, позивачі позбавлені можливості користуватися та розпоряджатися належним їм на праві приватної власності нерухомим майном.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОМР, про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності на майно задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_1 , ОСОБА_9 належну їм на праві спільної часткової власності 1/2 (одну другу) частку у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з приміщень житлового будинку літ. А: житлової кімнати, площею 23,9 кв.м., житлової кімнати, площею 10,3 кв.м., гаражу літ. Д, огорожі, мощення та земельної ділянки за даною адресою.

Припинено право спільної часткової власності, як виду спільної власності, між ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Дане рішення є підставою для реєстрації права спільної часткової власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на частку будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , по частки за кожним власником.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_9 судові витрати.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що кожний з учасників спільної власності має певні правомочності щодо належної йому на праві власності частки у нерухомому майні, проте, позивачі позбавлені реалізувати свої правомочності щодо належних їм часток, то у зв`язку з цим позивачі, керуючись ст. 364 ЦК України, можуть вимагати виділу своєї частки зі спільного майна.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Безсмертний С.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.02.2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішення першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Вказує, що стосується позовних вимог про виділ в натурі позивачам земельної ділянки, то вони є безпідставними та необґрунтованими. Але суд не тільки не звернув увагу на те, що земельна ділянка за вищевказаною адресою, на якій розташований будинок з надвірними спорудами, є несформованою (без присвоєння кадастрового номеру та проведення державної реєстрації), а тому вимоги про виділ земельної ділянки не відповідає вимогам закону, а також ухвалив рішення,яким виділив позивачам в натурі земельну ділянку.

Суд в рішенні вказує на підставі якого документа Позивач-1, ОСОБА_1 та позивач-2, ОСОБА_10 є власниками будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , але не зазначає на підставі якого документа є власником Відповідач, ОСОБА_11 .

Суд вказує, що 1/2 частки житлового будинку належить онукам померлої ОСОБА_6 , проте не зрозуміло, чому другий ступень спорідненості, якщо в свідоцтві про право на спадщину за законом написано, що вони отримують спадщину після померлої бабусі замість батька, який помер раніше. За законом онуки відносяться до п`ятої черги спадкування (інші родичі спадкодавця). Однак у рамках поняття успадкування за поданням онуки мають право успадкувати майно внаслідок смерті своїх батьків. Тобто частка у спадщині діда чи бабусі, яка б належала померлому батькові чи матері за життя, переходить онукам. Тобто онуки можуть отримати частину спадщини, якщо один з батьків (син або дочка спадкодавця) помер раніше спадкодавця.

Суд у рішенні ігнорує правову позицію 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Одеської міської ради, зовсім не вказуючи, чи отримувала вона Позов з додатками, чи була вона ознайомлена з датою судових засідань. Правова позиція ОМР щодо виділення в натурі земельної ділянки позивачам, яка фактично є власністю ОМР, була б дуже цікавою.

Посилаючись на Технічний паспорт, від 09.04.2010 року, суд помилково вказує площу житлового будинку 117,7 кв. м.,хоч в правоустановчих документах, а також в технічному паспорту вказана площа - 68,5 кв.м.

Судом було призначено будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені некоректні питання щодо виділу в натурі земельної ділянки, яка є несформованою (без присвоєння кадастрового номеру та проведення державної реєстрації). Експертом було запропоновано варіант виділу земельної ділянки в натурі площею 288кв.м. Ніяких лінійних розмірів ділянки не надається.

Експертом Оленою Пушок було проведено судовубудівельну-технічну експертизу, у висновку було зазначено: « на розгляд суду пропонується один найбільш можливий раціональний варіант виділу( поділу) житлового будинку за умовою розробки проектної документації та зміни функціонального призначення приміщень, який є наближеним до ідеальних часток співвласників».

Судово-будівельна-технічна експертиза не є обов`язковою, але суд ухвалив рішення, виділив Позивачам частку будинку зі спорудами та частку земельної ділянки згідно запропонованому в висновку експерта варіанту, незважаючи на те, що експерт в висновку зазначив, що «до виконання будь яких переобладнань будинку та влаштування окремих систем інженерного забезпечення.... У відповідності з вимогами діючих нормативних документів, чинних на території України в галузі будівництва, необхідно виконати обстеження конструкцій фундаментів..., отримати технічні умови, розробити тазатвердити у встановленому законом порядку проектно-кошторисну документацію, оформити необхідні дозвільні документи.»

Тобто, запропонований позивачам варіант виділу в натурі їм тільки житлових кімнат потребує переобладнань, які за собою тягнуть підготовку дозвільних документів.

Спірний будинок фактично обладнаний єдиною інженерною системою електропостачання, опалення , водопостачання та водовідведення , переобладнання при поділі будинку без втручання в інженерні системи загального користування не є можливим. Позивачами в ході розгляду справи документи , що дають право на виконання робіт, пов`язаних з втручанням в несучу конструкцію та інженерні системи загального користування суду не подано. Ніяких необхідних дозвільних документів у позивачів не має.

Але суд на наведене уваги не звернув, виділив в натурі, позивачам 1/2 частину спірного майна.

У даній справі, позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 пред`явили позовні вимоги саме про виділ належної їм частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364 ЦК України та виділу частини земельної ділянки в натурі. Вважаємо, що необхідно було пред`явить позовні вимоги про поділ домоволодіння в натурі між позивачами та відповідачем та визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками відповідно до часток у житловому будинку. Позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами в порядку статті 367 ЦК України позивачі не заявляли.

Позиція учасників у справі.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, адвокат Павел О.Ю., в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_9 надала відзив на апеляційну скаргу, в якій просла апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Вказує, що в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує на те, що Київський районний суд м. Одеси в рішенні від 08.02.2024р. помилково виділив позивачам частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вона є несформованою.

Звертає увагу Одеського апеляційного суду на те, що в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 08.02.2024р. зазначено, що для встановлення технічної можливості виділення в натурі часток позивачів в будинку за адресою: АДРЕСА_1 у справі було призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу.

Щодо земельної ділянки експерт ОНДІСЕ у Висновку № 21-6044 від 30.08.2023р. (стор. 16) вказала: Об`єктом дослідження є земельна ділянка площею 576 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 .

Дослідження розподілу земельної ділянки було проведено за розрахунком фактичної площі, оскільки документації землеустрою на земельну ділянку не було надано.

При обробці геодезичних даних встановлено, що досліджувана земельна ділянка має прямокутну форму площею 576 кв.м.

Враховуючи конфігурацію, площу земельної ділянки та з урахуванням запропонованого варіанту розділу (поділу, виділу) житлового будинку, господарських будівель та споруд, на розгляд суду пропонується наступний можливий варіант розділу земельної ділянки АДРЕСА_1 між співвласниками, що передбачають ізольованість ділянок, що виділяються з самостійними входами та забезпечують можливість експлуатації, та обслуговування існуючих будівель і споруд співвласників…».

У Висновку експерта № 21-6044 від 30.08.2023р. та у рішенні Київського районного суду м. Одеси від 08.02.2024р. не виділено конкретні частки в земельній ділянці, що дають змогу провести державну реєстрацію права власності на частину земельної ділянки на підставі оскаржуваного рішення.

Жодним чином не здійснено виділ земельної ділянки, а запропоновано варіант реального поділу землі, якою фактично багато років користується Відповідач і мають право користуватись Позивачі для входу в будинок, його обслуговування, використання надвірних господарських споруд. Позивачі, як власники часток у будинку, з метою повноцінного володіння, користування та розпорядження своєю власністю, мають право на користування земельною ділянкою, на якій ця власність (частина будинку) фактично знаходиться.

За таких умов, і за наявності Висновку експерта № 21-6044 від 30.08.2023р., суд визначив порядок використання земельною ділянкою під будинком АДРЕСА_1 . Слід звернути особливу увагу на те, що у Висновку експерта № 21-6044 від 30.08.2023р. визначено, що всі переобладнання майна слід здійснювати після розроблення відповідної проектно-кошторисної документації

Відповідно, і належне оформлення прав на земельну ділянку, що знаходиться під будинком АДРЕСА_1 , Позивачі мають намір здійснити після набрання законної сили рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі № 947/31171/20

Доводи апеляційної скарги не містять жодного обґрунтування щодо неправильності або ж незаконності ухвали суду про призначення експертизи.

Щодо явки сторін.

Сторони зявились до суду та надали суду пояснення.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 на праві приватної власності належав житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , згідно Угоди про розподіл спадкового майна, посвідченої Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 02.12.2014 року за реєстровим №2-3751, Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 02.12.2004 року за реєстровим №2-3741, Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 02.12.2004 року за реєстровим №2-3737, зареєстрованих Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі: 219-164, номер запису: 22590, реєстраційний номер: 7812829, про що зазначено у Свідоцтві про право на спадщину за законом №1129, виданому 10.12.2018 року ОСОБА_7 , та Свідоцтві про право на спадщину за законом №1128, виданому 10.12.2018 року ОСОБА_8 .

Згідно Технічного паспорта, виготовленого станом на 09.04.2010 року, садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , складається з наступних об`єктів:

Літ. А житловий будинок, площею 68,5 кв. м;

Літ. В літня кухня, площею 23,1 кв. м;

Літ. Г сарай, площею 14,6 кв.м;

Літ. Д гараж, площею 21,9 кв.м;

Літ. Е убиральня, площею 1,8 кв.м;

№1-4 огорожа, площею 123,7 кв.м;

І мостіння, площею 150,3 кв.м.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п`ятнадцять), який складається в цілому з одного житлового кам`яного будинку під літерою «А», загальною площею 68,5 кв.м, житловою площею 45,3 кв.м. та надвірних споруд: літ. «Б» - літня кухня, літ. «Г» - сарай, літ. «Д» - гараж, літ. «Е» - вбиральня, 1-4 огорожа, І-мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 576 кв.м.

Після прийняття спадщини житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , належить наступним власникам:

частки житлового будинку належить сину померлої ОСОБА_6 , ОСОБА_4 - Відповідачу;

частки житлового будинку належить онукам померлої ОСОБА_6 :

Позивачу-1, ОСОБА_1 , як спадкоємцю другого ступеня спорідненості, на праві приватної власності належить частки житлового будинку, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.12.2018 року, зареєстрованим за №1129; Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №54425424, виданим 10.12.2018 року; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №149030665, сформованим 11.12.2018 року.

Позивачу-2, ОСОБА_2 , як спадкоємцю другого ступеня спорідненості, на праві приватної власності належить частки житлового будинку, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.12.2018 року, зареєстрованим в реєстрі за №1128; Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №54425420, виданим 10.12.2018 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №149030273, сформованим 11.12.2018 року.

Таким чином, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності Позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та Відповідачу ОСОБА_4 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.05.2021р. у справі було призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу для встановлення технічної можливості виділення в натурі часток Позивачів в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В результаті проведення експертизи встановлено:

1.Відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, а також з урахуванням планувальних рішень житлового будинку, виділити в натурі Позивачу-1, ОСОБА_1 , належну йому частку (одну четверту) частки у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 не надається можливим.

2.Відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, а також з урахуванням планувальних рішень житлового будинку, виділити в натурі Позивачу-1, ОСОБА_2 , належну їй частку (одну четверту) частки у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , не надається можливим.

Відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, а також з урахуванням планувальних рішень житлового будинку, виділити в натурі частки позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по не надається можливим, тому, як зазначено у питанні ухвали суду, можливо виділити об`єднану частку, яка складає .

На розгляд суду запропоновано один найбільш можливий раціональний варіант виділу (поділу) житлового будинку за умовою розробки проектної документації та зміни функціонального призначення приміщень, який є наближеним до ідеальних часток співвласників.

Таким чином, експертом встановлено, що реалізація прав Позивачів на виділення їх часток в натурі, окремо від частки Відповідача, можлива лише через виділення в натурі , належної ОСОБА_1 та , належної ОСОБА_9 , що разом складає частку будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачі після проведення експертизи змінили позовні вимоги і просять виділити в натурі Позивачу-1, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), та Позивачу-2, ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) належну їм на праві спільної часткової власності 1/2 (одну другу) частку у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з приміщень житлового будинку літ. А: житлової кімнати, площею 23,9 кв.м., житлової кімнати, площею 10,3 кв.м., гаражу літ. Д, огорожі та мощення та земельної ділянки за даною адресою.Припинити право спільної часткової власності, як виду спільної власності, між Позивачем-1, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), Позивачем-2, ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) та Відповідачем, ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) судові витрати у розмірі 9918,88 гривень. Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) судові витрати у розмірі 9918,88 гривень.

Суд задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі вказав, що кожний з учасників спільної власності має певні правомочності щодо належної йому на праві власності частки у нерухомому майні, проте, позивачі позбавлені реалізувати свої правомочності щодо належних їм часток, то у зв`язку з цим позивачі, керуючись ст. 364 ЦК України, можуть вимагати виділу своєї частки зі спільного майна.

Проте, апеляційний суд не погоджується частково з оскаржуваним рішенням у зв`язку з чим воно підлягає зміні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ст. 1 протоколу №1 до Конвенції з прав людини кожна фізична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Оскільки цивільним законодавством передбачено, що кожний з учасників спільної власності має певні правомочності щодо належної йому на праві власності частки у нерухомому майні, проте, позивачі позбавлені реалізувати свої правомочності щодо належних їм часток, то у зв`язку з цим позивачі, керуючись ст. 364 ЦК України, можуть вимагати виділу своєї частки зі спільного майна.

Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна № 55 від 18.06.2007 року, затвердженою в Мінюсті України від 06.07.2007 року.

Так, згідно з п. 1.2. Інструкції поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2).

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», порушуючи справу даної категорії, суддя зобов`язаний відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати документи (дані), зокрема, висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі або встановлення порядку користування ним відповідно до належних співвласникам часток, а у необхідних випадках - органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекції про допустимість пов`язаних з цим переобладнань.

Відповідно до ч. 5 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.

Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі,а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.

Тлумачення частини другої статті 367 ЦК України свідчить, що поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Аналіз статей 183, 358, 364 ЦК України дозволяє зробити висновок, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу нерухомого майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, другої статті 76, частини першої статті 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що «допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21) вказано, що «кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Отже, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації».

Встановивши, що відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 30 серпня 2023 року, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, а також з урахуванням планувальних рішень житлового будинку, виділити в натурі Позивачу-1, ОСОБА_1 , належну йому частку (одну четверту) частки у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 не надається можливим.

Відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, а також з урахуванням планувальних рішень житлового будинку, виділити в натурі Позивачу-1, ОСОБА_2 , належну їй частку (одну четверту) частки у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , не надається можливим.

Відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, а також з урахуванням планувальних рішень житлового будинку, виділити в натурі частки позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по не надається можливим, тому, як зазначено у питанні ухвали суду, можливо виділити об`єднану частку, яка складає .

На розгляд суду запропоновано один найбільш можливий раціональний варіант виділу (поділу) житлового будинку за умовою розробки проектної документації та зміни функціонального призначення приміщень, який є наближеним до ідеальних часток співвласників.

Таким чином, експертом встановлено, що реалізація прав Позивачів на виділення їх часток в натурі, окремо від частки Відповідача, можлива лише через виділення в натурі , належної ОСОБА_1 та , належної ОСОБА_9 , що разом складає частку будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, в матеріалах справи відсутня інформацію щодо реєстрації та належності земельної ділянки, що не заперечується сторонами, а тому вимоги позивача в цій частині є передчасними.

Відповідно доводи апелянта в цій частині є обґрунтованими.

Враховуючи викладене, апеляційний суд, вважає за можливе виділити в натурі Позивачу-1, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), та Позивачу-2, ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) належну їм на праві спільної часткової власності 1/2 (одну другу) частку у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з приміщень житлового будинку літ. А: житлової кімнати, площею 23,9 кв.м., житлової кімнати, площею 10,3 кв.м., гаражу літ. Д, огорожі та мощення.

Припинити право спільної часткової власності, як виду спільної власності, між Позивачем-1, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), Позивачем-2, ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) та Відповідачем, ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов вірного висновку щодо виділення в натурі частину будинку, проте помилився щодо земельної ділянки.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення, виклавши його резолютивну частину в іншій редакції, а саме: виділити в натурі Позивачу-1, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), та Позивачу-2, ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) належну їм на праві спільної часткової власності 1/2 (одну другу) частку у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з приміщень житлового будинку літ. А: житлової кімнати, площею 23,9 кв.м., житлової кімнати, площею 10,3 кв.м., гаражу літ. Д, огорожі та мощення за даною адресою.

Посилання апелянта на неточності, допущені судом першої інстанції під час винесення рішення, а саме: не зазначено, на підставі якого документа ОСОБА_4 є власником частини будинку АДРЕСА_1 . Проте, та обставина, що ОСОБА_4 є власником половини вказаного будинку жодним чином не оспорювалась позивачами та не має визначального значення для вирішення питання про виділ часток Позивачів в натурі із спільного часткового майна сторін.

Апелянт вказує, що судом не вірно вказано про підстави отримання спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_9 . А саме та обставина, що вони отримали спадщину внаслідок смерті їхнього батька, що був сином ОСОБА_6 , а не є спадкоємцями другого ступеня спорідненості. Проте, вказані обставини так само не мають визначального значення для вирішення питання про виділ часток Позивачів в натурі із спільного часткового майна сторін. Право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_9 є дійсним, не скасоване та не оспорюване, а отже дає позивачам право звертатись до суду з відповідними позовними вимогами.

Щодо позиції третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеської міської ради. Третя особа належним чином була повідомлена про судовий розгляд позовної, отримала ухвалу про залучення її до справи, отримувала судові повістки про виклик в судові засідання, але саме вона проігнорувала участь у справі та виконання покладених на неї процесуальних обов`язків. яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеської міської ради. Третя особа належним чином була повідомлена про судовий розгляд позовної, отримала ухвалу про залучення її до справи, отримувала судові повістки про виклик в судові засідання, але саме вона проігнорувала участь у справі та виконання покладених на неї процесуальних обов`язків.

Інші доводи апеляційної скарги фактично не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі які були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: змінити рішення.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2024 року змінити виклавши його перший абзац резолютивної частини в наступній редакції :

- виділити в натурі Позивачу-1, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), та Позивачу-2, ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) належну їм на праві спільної часткової власності 1/2 (одну другу) частку у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з приміщень житлового будинку літ. А: житлової кімнати, площею 23,9 кв.м., житлової кімнати, площею 10,3 кв.м., гаражу літ. Д, огорожі та мощення за даною адресою.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 липня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Н.В. Стахова

В.А. Коновалова