Справа № 474/5/24
Провадження № 2/474/93/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04.07.24р. с-ще Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Лисейко Т.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Пастулато Капітал" про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановив:

09.01.2024р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Постулато Капітал" (далі - відповідач 2), в якому просить стягнути на свою користь:

- з відповідача 1 заборгованість за договором позики від 08.12.2021р. у загальному розмірі 11 967 доларів США 67 центів, з яких: 10 000 доларів США основного боргу, та 1 967 доларів США 67 центів - процентів;

- з відповідача 2 заборгованість за договором поруки від 08.12.2021р. у загальному розмірі 273 791 грн. 00 коп.

Позов обґрунтований тим, що 08.12.2021р. між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір позики № 81221/26, згідно умов якого позикодавець надав у власність позичальника (відповідача 1) грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США 00 центів, з визначенням процентної ставки - 21% річних (2 100 доларів США 00 центів), порядку сплати процентів - щоквартально (31.12.2021р. - 132 долари США 32 центи; 31.03.2022р. - 517 доларів США 80 центів; 30.06.2022р. - 523 долари США 56 центів; 30.09.2022р. - 529 доларів США 31 цент; 08.12.2022р. - 396 доларів США 98 центів), строку повернення позики - 12 місяців з моменту отримання позики, порядку повернення позики, - готівкою в доларах США або у гривні на банківський рахунок по курсу НБУ на дату нарахування відсотків чи повернення позиченої суми.

08.12.2021р. ОСОБА_1 (позикодавець), ОСОБА_2 (позичальник) та відповідачем 2 (поручитель) було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручився перед позикодавцем за виконання зобов`язань позичальника перед позикодавцем, що виникли з договору позики від 08.12.2021р., а саме щодо сплати грошових коштів на загальну суму 273 791 грн. 00 коп. Поручитель поручився та відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань боржника перед кредитором також щодо сплати всіх штрафних санкцій згідно договору позики, повернення всієї суми, що надавалася позикодавцем позичальнику на виконання договору позики, у разі прострочення основного зобов`язання.

Відповідальність поручителя та позичальника є солідарною.

У випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, позикодавець має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, а поручитель зобов`язується негайно виконати основне зобов`язання за позичальника.

Строк дії договору поруки - 5 років.

Вказував, що 24.12.2021р. позичальник сплатив частину процентного платежу у розмірі 132 долари США 33 центи в готівковій формі, про що позикодавцем була видана відповідна розписка.

Станом на день звернення з позовом позичальник не повернув основну суму боргу у розмірі 10 000 доларів США 00 центів та залишок процентів - 1 967 доларів США 67 центів за період з 08.12.2021р. по 08.12.2022р.

Тож, позивач посилаючись на ст.ст. 554, 599, 611-612, 1046 ЦК України, вказував на необхідність стягнення з: 1) відповідача 1 заборгованості за договором позики від 08.12.2021р. у загальному розмірі 11 967 доларів США 67 центів, з яких: 10 000 доларів США основного боргу, та 1 967 доларів США 67 центів - процентів; 2) з відповідача 2 заборгованості за договором поруки від 08.12.2021р. у загальному розмірі 273 791 грн. 00 коп.

Також просив стягнути з відповідача 1 та відповідача 2 витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн. 00 коп. та 71 грн. 80 коп.- поштових витрат.

Позивач та його представник Доненко Д.С. у судове засідання 04.07.2024р. не з`явилися, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду. Водночас, 04.07.2024р. звернувся на адресу суду із заявою про проведення судового засідання без представника позивача, в якій просив позов задовольнити. В ній же послався на причини неможливості ним бути присутнім у судовому засіданні 04.07.2024р. в режимі відеоконференції - відключення світла, відсутність Інтернет зв`язку.

Відповідач 1 в судові засідання 06.06.2024р. та 04.07.2024р. не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду шляхом: направлення судових повісток про виклик у судові засідання з прикріпленими до них файлами одержувачу ОСОБА_2 в його електронний кабінет, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України про виклик відповідача до суду. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, а також не подав до суду відзив на позов, заяву про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи.

Відповідач 2 в судові засідання 06.06.2024р. та 04.07.2024р. не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судових повісток за офіційною юридичною адресою, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України про виклик відповідача до суду. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, а також не подав до суду відзив на позов, заяву про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи.

З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті за відсутності учасників судового розгляду, які не з`явилися в судове засідання, оскільки неявка останніх не перешкоджає розгляду позову по суті.

Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленим таке.

Так як вбачається з матеріалів справи, 08.12.2021р. між позивачем (позикодавець) та відповідачем 1 (позивальник) було укладено договір позики № 81221/26 відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США 00 центів, що у гривневому еквіваленті за курсом обміну долара США до української гривні встановленого НБУ на день укладення договору як 27,3317грн./1 долар США, складає 273 317 грн. 00 коп. Позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у порядку та на умовах визначених договором. Сторони домовилися, що за кожен рік користування грошовими коштами позичальник сплачує позикодавцю 21% річних від суми проінвестованих ним коштів. Факт передачі позики позикодавцем підтверджується розпискою про одержання позики, яку позичальник надає позикодавцю одночасно з отриманням грошових коштів, якщо позика надається у готівковій формі (розписка є невід`ємною частиною даного договору), або зарахуванням грошових коштів на банківський рахунок позичальника НОМЕР_1 , якщо позика надається у безготівковій формі. Дата закінчення договору - 08.12.2022р. Повернення позиченої суми грошових коштів та відсотків по ній повинне проходити в готівковій формі у м.Києві у валюті позики, або у безготівковій формі на банківську картку, в гривні по курсу НБУ на дату нарахування відсотків чи повернення позиченої суми. Відсотки за користування грошовими коштами нараховуються починаючи з наступного дня їх фактичного отримання позичальником. Останній день нарахування відсотків - день передуючий даті закінчення договору. Відсотки нараховуються з розрахунку факт/365 днів, тобто виходячи із суми позики помноженої на річний відсоток за кожен фактичний день користування грошовими коштами у кварталі (розрахунковий період) поділеної на 365 днів (сума відсотків = сума позики х річний відсоток х фактична кількість днів користування позикою у розрахунковому періоді : 365 днів). Позичальник сплачує належні позикодавцю відсотки щоквартально - в останній день календарного розрахункового періоду. Про кожен факт повернення коштів готівкою позикодавець надає позичальнику власноручно підписану розписку про отримання грошових коштів. Договір набирає законної сили та діє на строк визначений у п. 3.3. договору, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п.п. 2.1-2.2 розд. 2, п.п. 3.1-3.2 розд. 3, п.п. 4.1-4.4 розд. 4, п. 13.1 роз. 13 договору позики).

Також відповідачем було надано позивачеві, як невід`ємну частину договору № 81221/26 від 18.12.2021р., власноручно підписану розписку про підтвердження факту передання грошової суми за договором позики від 08.12.2021р. до 08.12.2022р., в тому, що він, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий 18.05.2007р. Врадіївським РВ УМВС України в Миколаївській області, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (позичальник за договором) отримав від позикодавця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 на виконання умов договору позики укладеного 08.12.2021р. готівкою суму позики у розмірі 10 000 доларів США 00 центів.

08.12.2021р. між кредитором ОСОБА_1 та поручителем ТОВ "ФК "Пастулато Капітал" було укладено договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого поручитель поручився перед кредитором за виконання зобов`язань боржника ОСОБА_2 перед кредитором, що виникли з Основного договору (договору позики від 08.12.2021р.), а саме щодо повернення грошових коштів у сумі 273 791 грн. 00 коп., що на момент підписання договору еквівалентно 10 000 доларам США, в строк передбачений Основним договором. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржника за основним договором. У п. 1.2 договору поручитель також поручився перед кредитором за виконання зобов`язань боржника перед кредитором щодо сплати кредитору усіх штрафних санкцій, що передбачені основним договором, та повернення всієї суми, що надавалася кредитором боржнику, у разі прострочення виконання основного зобов`язання. Згідно п. 1.3 договору відповідальність поручителя та боржника щодо виконання основного зобов`язання є солідарною. У випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя (п. 2.2). Строк дії поруки - 5 років з дати укладення договору (п. 3.1 договору), строк дії договору - протягом строку дії поруки, що зазначений у п. 3.1 договору поруки (п. 4.1 договору).

07.12.2023р. позивачем на адресу відповідача 1 рекомендованими поштовими відправленнями зі штрих-кодом № 267 направлено вимогу про виконання боргового зобов`язання, яке повернуто на адресу відправника без вручення з причин "інші причини" (опис до цінного листа зі штрих-кодом № 267, накладна до листа зі штрих-кодом № 267 з зазначенням вартості послуг 71 грн. 80 коп., Трекінги "Укрпошти" до листа зі штрих-кодом № 267).

19.12.2023р. позивачем на адресу відповідача 2 рекомендованими поштовими відправленнями зі штрих-кодом № 778 направлено вимогу про виконання боргового зобов`язання, яке повернуто на адресу відправника без вручення з причин «інші причини» (опис до цінного листа зі штрих-кодом № 778, накладна до листа зі штрих-кодом № 778, Трекінги "Укрпошти" до листа зі штрих-кодом № 778).

Відповідач 1 та відповідач 2 свої зобов`язання щодо повного повернення отриманих відповідачем 1, за договором позики від 08.12.2021р., коштів не виконали, у зв`язку з чим, за розрахунком позивача, станом на 08.12.2022р., за ними рахується заборгованість:

- за відповідачем 1 - у загальному розмірі 11 967 доларів США 67 центів, з яких: 10 000 доларів США основного боргу, та 1 967 доларів США 67 центів - процентів за період з 08.12.2021р. по 08.12.2022р. виходячи із погодженої сторонами відсоткової ставки як 21 % від суми проінвестованих коштів та вчинення погашення процентного платежу 24.12.2021р. у розмірі 132 долари США 33 центи;

- за відповідачем 2 заборгованість за договором поруки від 08.12.2021р. у загальному розмірі 273 791 грн. 00 коп.

Наведені позивачем розрахунки заборгованості відповідачами не спростовані.

18.04.2024р. між адвокатом Доненко Д.С. та позивачем ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір № 173/01-2024 про надання правової допомоги, в якому (п.п. 1.2) адвокат прийняв на себе зобов`язання надавати клієнту: усні і письмові консультації, довідки, роз`яснення щодо законодавства України, розробляти проекти та експертизу документів правового характеру, у т.ч. листів, заяв, статуту, протоколів та інших документів; здійснювати представництво інтересів клієнта в судах; надавати інші послуги.

У додатку № 1 до договору № 173/01-2024 про надання правової допомоги, визначено вид послуг який надається клієнту згідно цього договору (підготовка вимоги до ОСОБА_2 щодо сплати заборгованості, підготовка та подача позову до останнього щодо стягнення заборгованості, участь у судових засіданнях в режимі відео конференції, супроводження судової справи через систему Електронний суд) та розмір винагороди за їх надання у розмірі 4 000 грн. 00 коп.

Згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 20.04.2024р. ОСОБА_1 сплачено на користь Доненка Д.С. кошти у розмірі 4 000 грн. за договором № 173/01-2024.

Представником позивача Доненком Д.С. надано детальний опис наданих послуг від 10.06.2024р., а саме: аналіз матеріалів та обставин справи - витрачений час 2 год.; підготовка вимоги позивача до відповідача 1 про сплату боргу - витрачений час 1 год.; підготовка вимоги позивача до відповідача 2 про сплату боргу - витрачений час 1 год.; підготовка та подача позову - витрачений час 4 год.; підготовка клопотань про участь у судовому засіданні у форматі відеоконференції - витрачений час 0,5 год.; підготовка та участь у підготовчому судовому засіданні - витрачений час 2 год.; підготовка та участь у судовому засіданні по суті спору - витрачений час 2 год.

Встановив вказані обставини, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно приписів ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, ст.ст. 76-89 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов`язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів.

Відповідно до ч.ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Верховний Суд України у постанові від 18.09.2013р. у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі № 464/3790/16-ц.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, і за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк і термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, ЗУ "Про зовнішньоекономічну діяльність" № 959-ХІІ, ЗУ "Про валюту і валютні операції" № 2473-VIII.

Згідно ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

При цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. № 373/2054/16-ц.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ст. 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. (ст. 553 ЦК України). У разі порушення зобов`язання забезпеченого порукою боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

У справі, що розглядається між сторонами виникли договірні правовідносини за договором позики укладеним у письмовій формі, зміст якого, як і складена позичальником розписка, підтверджують факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів, які позичальником позикодавцеві не повернуті. Виконання зобов`язань за договором позики позичальником, було забезпечено порукою.

У постанові Верховного Суду у справі № 907/425/16 від 21.01.2018р. зазначено, що у вирішенні спору судами попередніх інстанцій не враховано того, що хоча кредитор, у відповідності до приписів статей 554, 543 ЦК України, наділений правом на свій розсуд пред`явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі, чи частково, позивач не скористався своїм правом на звернення з вимогою (позовом) до боржника й кожного з поручителів окремо. Так, позивач звернувся з єдиним позовом до боржника і поручителів, з посиланням, при цьому, на норми права, якими врегульовано питання солідарної відповідності, проте, безпосередньо вимоги позивача таке солідарне стягнення не містять. Внаслідок наведеного, має місце безпідставне збільшення наявної суми заборгованості втричі, оскільки позивач просив стягнути з кожного з відповідачів повну суму заборгованості, що не відповідає, у даному випадку, ані суті солідарної відповідальності, ані принципам справедливості, добросовісності, розумності.

Сума заборгованості за договором позики від 08.12.2021р., визначена у договорі у валюті - долар США та у розмірі 10 000 доларів США, та у договорі поруки в якому поручитель поручився перед кредитором за виконання зобов`язання боржника перед кредитором, що виникли з Основного договору (договору позики від 08.12.2021р.) - у валюті гривні, у розмірі 273 791 грн. 00 коп., що на момент підписання договору еквівалентно 10 000 доларам США.

У договорі поруки від 08.12.2021р., сторони визначили, що відповідальність поручителя та боржника щодо виконання основного зобов`язання є солідарною.

Позивач у позові просив стягнути з відповідача 1 повну суму заборгованості визначену у договорі позики від 08.12.2021р. Як 10 000 доларів США 00 центів, та з відповідача 2 - суму грошових коштів у розмірі 273 791 грн. за виконання зобов`язань з повернення якої боржником ОСОБА_2 (що виникла з основного договору -договору позики від 08.12.2021р.) поручився відповідач 2 перед кредитором.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 грошових коштів за договором поруки в сумі 273 791 грн. 00 коп. - задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, та стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача суми основного боргу за договором позики від 08.12.2021р. в сумі 10 000 доларів США 00 центів та 1 967 доларів США 67 центів - відсотків за договором позики за період з 08.12.2021р. по 08.12.2022р.

За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судом встановлено, що наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: описом до цінного листа зі штрих-кодом № 267, накладною до листа зі штрих-кодом № 267, трекінгом "Укрпошти" до листа зі штрих-кодом № факт понесених позивачем витрат на послуги, що пов`язані з надсиланням відповідачу документів в загальній сумі 71 грн. 80 коп. підтверджуються.

З огляду на що, вимоги позивача про стягнення з відповідачів витрат за оплату поштових відправлень в сумі 71 грн. 80 коп. підлягають задоволенню, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (57,62%), в рівних частинах - по 20 грн. 68 коп., з кожного.

Позивач також просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. 00 коп.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" № 5076-УІ від 05.07.2012р. (далі - Закон № 5076-УІ) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-УІ).

У постанові від 15.06.2022р. Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Позивачем на підтвердження понесених витрат надано договір про надання правової допомоги № 173/01-2024 від 18.04.2024р. між адвокатом Доненком Д.С. та позивачем ОСОБА_1 (клієнт), з додатком 1, в якому сторонами узгоджено розмір винагороди адвоката за надання послуг (підготовка та подача вимоги до відповідача щодо сплати заборгованості, підготовка та подача позову до відповідача щодо сплати заборгованості, участь в судових засіданнях у форматі відеоконференції відповідно до кількості засідань необхідних для отримання рішення суду, супроводження судової справи через систему Електронний суд до моменту прийняття рішення судом І інстанції) яка становить 4 000 грн. 00 коп.

Також представником позивача Доненком Д.С. надано детальний опис наданих послуг від 10.06.2024р., а саме: аналіз матеріалів та обставин справи - витрачений час 2 год.; підготовка вимоги позивача до відповідача 1 про сплату боргу - витрачений час 1 год.; підготовка вимоги позивача до відповідача 2 про сплату боргу - витрачений час 1 год.; підготовка та подача позову - витрачений час 4 год.; підготовка клопотань про участь у судовому засіданні у форматі відеоконференції - витрачений час 0,5 год.; підготовка та участь у підготовчому судовому засіданні - витрачений час 2 год.; підготовка та участь у судовому засіданні по суті спору - витрачений час 2 год.

Від відповідачів до суду не надходило заперечень щодо визначеного позивачем розміру витрат на правову допомогу, неспівмірності цих витрат.

З огляду на викладене, заявлений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 4 000 грн. 00 коп. підтверджений належними, достатніми та достовірними доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд, керуючись принципом співмірності та розумності, реальністю адвокатських витрат дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (57,62%), в рівних частинах - по 1 152 грн. 40 коп., з кожного.

На підставі вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 646 грн. 12 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (57,62%), в рівних частинах - по 1 049 грн. 00 коп., з кожного.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 258-268, 273, 279 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Пастулато Капітал" про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Пастулато Капітал" () на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) заборгованість за договором позики від 08.12.2021р. у загальній сумі 11 967 (одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) доларів США 67 центів, з яких: 10 000 (десять тисяч) доларів США 00 центів - основний борг, 1 967 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят сім) доларів США 67 центів - заборгованість по процентам.

В частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Пастулато Капітал" () на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) заборгованості за договором поруки від 08.12.2021р. в сумі 273 791 (двісті сімдесят три тисячі сімсот дев`яносто одна) грн.. 00 коп. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати: судовий збір в сумі 1 049 (одна тисяча сорок дев`ять) грн. 00 коп., витрати на правову (правничу) допомогу в сумі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 40 коп., витрати на оплату поштових відправлень в сумі 20 (двадцять) грн. 68 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Пастулато Капітал" () на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати: судовий збір в сумі 1 049 (одна тисяча сорок дев`ять) грн. 00 коп., витрати на правову (правничу) допомогу в сумі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 40 коп., витрати на оплату поштових відправлень в сумі 20 (двадцять) грн. 68 коп.

Судові витрати: судовий збір в сумі 1 544 (одна тисяча п`ятсот сорок чотири) грн. 12 коп., витрати на правову (правничу) допомогу в сумі 1 695 (одна тисяча шістсот дев`яносто п`ять) грн. 20 коп. та витрати на оплату поштових відправлень в сумі 30 (тридцять) грн. 43 коп. - покладаються на позивача ОСОБА_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний "05" липня 2024 року.

Суддя Ф.Г. Сокол