Провадження №2-з/752/206/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кордюкова Ж.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за її позовом до ОСОБА_2 , третя особа державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Рисак Олена Олександрівна про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на частку нерухомого майна та скасування запису про реєстрацію,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Голосіївського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Рисак Олена Олександрівна про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на частку 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та скасування запису про реєстрацію.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення вищезазначеної позовної заяви шляхом накладення арешту на спірну 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано оскаржуваним рішенням державного реєстратора за ОСОБА_2 , та встановлення заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, які стосуються відчуження та реєстрації прав на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано оскаржуваним рішенням державного реєстратором за ОСОБА_2 .

В обґрунтування даної заяви зазначила, що предметом позову у даній справі є визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на частку нерухомого майна, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

23.06.2024 вона отримала лист від відповідача про намір продати 1/2 частку квартири, який повідомив її про те, що у випадку, якщо вона не придбає 1/2 частку квартири, то він має намір продати її будь-якій особі.

Тобто, є підстави вважати, що спірна частка квартири, незважаючи на триваючий судовий спір щодо правомірності державної реєстрації права власності за відповідачем, може бути ним відчужена на користь третіх осіб, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглянувши заяву, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 14 лютого 2012 року головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, має у приватній власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21.04.2021, яке набрало законної сили та переглядалась судами апеляційної та касаційної інстанції, за відповідачем визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21.04.2021, яке набрало законної сили, 01.07.2023 зареєстрував право приватної власності на 1/2 частину зазначеної квартири.

19.06.2024 ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з заявою про намір продати 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , за 60 000 доларів США. У випадку не придбання частки, що продається протягом місяця після отримання цієї заяви, ОСОБА_2 має намір продати її будь-якій особі.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 1, 2,4 ч. 1, ч. 2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1, 6, 8 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 в справі №753/22860/17 зазначено, що конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Суд відзначає, що під час розгляду заяви про забезпечення позову не було встановлено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача ОСОБА_1 або того, що захист її прав та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль.

Позивач оспорює рішення щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем, при тому, що за останнім відповідно до судового рішення визнано право власності на 1/2 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Суд зауважує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Заявником суду не наведено достатніх підстав які б свідчили, що невжиття обраного заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Ж. І. Кордюкова