ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 4823/3137/19

Апеляційне провадження № 22ск/4823/6/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 14 червня 2011 року у справі № 2155-6/375/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У С Т А Н О В И В:

13 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 14 червня 2011 року у справі № 2155-6/375/11 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким з неї на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором № 490077512 від 17 червня 2008 року у розмірі 422 586,30 грн.

Одночасно у заяві ОСОБА_1 просила визнати поважними причини пропуску та поновити строк на оскарження вказаного рішення третейського суду, посилаючись на те, що про існування оскаржуваного рішення їй стало відомо 09 вересня 2019 року від державного виконавця другого відділу ДВС Луцького МУЮ. Копію рішення третейського суду заявниця отримала у жовтні 2019 року після особистого звернення до суду. Про розгляд справи третейським судом вона не повідомлялась, участі у розгляді справи не приймала, копії відповідного рішення не отримувала.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року відкрито та одночасно зупинено провадження у даній справі до закінчення розгляду Першим сенатом Конституційного Суду України справи за конституційною скаргою громадянки Російської Федерації ОСОБА_2 за вхідним № 18/206 від 14 січня 2019 року.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року № 2-р(II)/2022 у справі № 3-9/2019(206/19) за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) п. 1 ч. 5, ч. 7 ст. 454 ЦПК України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), п. 1 ч. 5, ч. 7 ст. 454 ЦПК України у тому, що вони унеможливлюють поновлення судом строку на подання особою, яка є стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, заяви про скасування рішення третейського суду.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27 травня 2024 року поновлено провадження у справі, справу призначено до розгляду з повідомленням учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши матеріали даної справи та матеріали третейської справи № 2155-6/375/11, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 30 травня 2011 року суддею Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнській фінансовий союз» Нечай М.В. (одноособово) постановлено ухвалу про початок розгляду третейської справи № 2155-6/375/11 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490077512 від 17 червня 2008 року. Розгляд справи призначено на 14 червня 2011 року о 08 год. 15 хв (а.с. 1 третейської справи № 2155-6/375/11).

Відповідно до списку згрупованих рекомендованих відправлень, що пересилаються в межах України, Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» 02 червня 2011 року направив рекомендоване відправлення ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 2 третейської справи № 2155-6/375/11).

Поштове відправлення на ім`я ОСОБА_1 адресату вручено не було у зв`язку з закінченням терміну зберігання, про що мається відмітка працівника поштового відділення у довідці про причини повернення (а.с. 25).

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 14 червня 2011 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490077512 від 17 червня 2008 року: за кредитом 124 100,68 грн, за відсотками 38 725,19 грн та 259 760,43 грн пені (а.с. 14-15, а.с. 37-38 третейської справи № 2155-6/375/11).

Відповідно до списку згрупованих рекомендованих відправлень, що пересилаються в межах України, копію рішення третейського суду направлено ОСОБА_1 17 червня 2011 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 39 третейської справи № 2155-6/375/11).

Поштове відправлення на ім`я ОСОБА_1 адресату вручено не було у зв`язку з закінченням терміну зберігання, про що мається відмітка працівника поштового відділення у довідці про причини повернення (а.с. 26).

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, тобто спір, який або вже існує, або може виникнути у майбутньому між сторонами договору.

Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів врегульовано розділом VІІІ ЦПК України «Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів».

Згідно з ч. 1 ст. 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом (ч. 3 ст. 454 ЦПК України).

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою громадянки Російської Федерації ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) п. 1 ч. 5, ч. 7 ст. 454 ЦПК України № 2-р(II)/2022 від 06 квітня 2022 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), п. 1 ч. 5, ч. 7 ст. 454 ЦПК України в тім, що вони унеможливлюють поновлення судом строку на подання особою, яка є стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, заяви про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається стороною, третьою особою у справі, розглянутій третейським судом, протягом дев`яноста днів з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, - протягом дев`яноста днів з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом (ч. 5 ст. 454 ЦПК України).

Згідно з ч. 7 ст. 454 ЦПК України заява, подана після закінчення строку, встановленого ч. 5 або 6 цієї статті, повертається. Суд за клопотанням заявника може поновити пропущений строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-Х) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту п. 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

Отже, констатувавши порушення п. 1 ст. 6 Конвенції Європейський суд з прав людини зазначив, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за п. 1 ст. 6 Конвенції (п. 53 рішення).

У випадку пропуску відповідного процесуального строку підставами для його поновлення скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання процесуальних строків є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до відповідного суду, відносини стають стабільними.

Нормами цивільно-процесуального законодавства не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає заяву про скасування рішення третейського суду, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним, та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

У поданій заяві ОСОБА_1 зазначила, що про місце та час розгляду справи третейським судом належним чином повідомлена не була, про наявність оскаржуваного рішення третейського суду дізналася лише у вересні 2019 року від органу виконавчої служби, після чого одразу звернулася до Новозаводського районного суду м. Чернігова із заявою про видачу копії ухвали від 27 березня 2012 року у справі № 6/2515/419/12 про видачу виконавчого листа, а у жовтні 2019 року від третейського суду отримала копію оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим вважає, що наявні підстави для поновлення строку оскарження, встановленого приписами ч. 5 ст. 454 ЦПК України.

Проте, суд не може погодитися з такими доводами, оскільки вони спростовуються матеріалами даної справи та третейської справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи третейським судом) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Судова кореспонденція направлялася ОСОБА_1 третейським судом за адресою: АДРЕСА_1 . Саме така адреса АДРЕСА_1 . зазначена заявницею у скерованій до суду заяві про скасування рішення третейського суду (а.с. 1-5) та клопотанні про проведення судових засідань в режимі відеоконференції (а.с. 43).

З копії кредитного договору, укладеного між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 17 червня 2008 року (а.с. 9-10 третейської справи № 2155-6/375/11), вбачається, що на дату його укладення заявниця була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Наведене свідчить про те, що впродовж 2008-2019 років ОСОБА_1 не змінювала зареєстрованого місця проживання.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Верховний Суд у постанові від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 указав, що ст. 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції. Від національних органів влади також не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи. Тим не менш, загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу. Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні.

У справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду.

Відповідно до супровідних листів, наявних у справі, судова повістка та копія рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 14 червня 2011 року направлялися третейським судом ОСОБА_1 за адресою її зареєстрованого місця проживання, яку заявниця зазначала у кредитному договорі і за якою вона тривалий час зареєстрована, поштова кореспонденція повернулася на адресу третейського суду з довідкою поштового відділення про причину повернення «за закінченням терміну зберігання».

Отже, листи на ім`я ОСОБА_1 , що повернулися з відміткою поштового відділення про причину повернення «за закінченням терміну зберігання», є належно врученими. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Зі змісту ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 6/2515/12 від 27 березня 2012 року за заявою ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого документа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» (а.с. 9) вбачається, що заінтересована особа ( ОСОБА_1 ) у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась неодноразово, але рекомендовані листи на її адресу повернуті до суду за збігом терміну зберігання у поштовому відділенні, з чого випливає висновок про небажання зацікавленої особи отримати повідомлення суду.

Отже, суд констатує, що процесуальну поведінку ОСОБА_1 щодо зворотнього зв`язку з третейським судом, а згодом з Новозаводським районним судом м. Чернігова не можна визнати добросовісною.

Крім цього, умовами укладеного між сторонами кредитного договору № 490077512 (а.с. 9-10 третейської справи № 2155-6/375/11) визначено домовленість сторін про те, що розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін. З огляду на наведені положення договору, суд вважає, що ОСОБА_1 , неналежно виконуючи кредитне зобов`язання, в розумні інтервалу часу мала вживати заходів, щоб дізнатись про наявність або відсутність у третейському суді судового провадження відносно неї.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що рішення третейського суду оспорюється заявницею через вісім років після його ухвалення на стадії виконання з метою повторного слухання справи. Наявні у цій справі докази свідчать про відсутність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається з заявою про скасування рішення третейського суду, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. Тобто, обставини справи свідчать про те, що заяву про скасування рішення третейського суду подано особою після закінчення строків, встановлених ч. 5, 6 ст. 454 ЦПК України, які не підялгають поновленню, що з об`єктивних причин не було відомо суду при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі.

Чинним процесуальним законодавством передбачена можливість повернення заяви про скасування рішення третейського суду, яка подана після закінчення строків, встановлених ч. 5 і 6 ст. 454 ЦПК України, лише до відкриття провадження у справі за такою заявою. Разом з тим, відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Ураховуючи наведене, заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 14 червня 2011 року належить залишити без розгляду у зв`язку з пропуском визначеного законом процесуального строку на її подання.

Керуючись ст. 126, 127, 454 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 14 червня 2011 року у справі № 2155-6/375/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст ухвали складено 20 червня 2024 року.

Суддя Н.В.Шитченко