Справа № 465/1176/20 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/77/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Х.Б. Назар

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 14 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсними окремих частин додаткової угоди та додатку до договору, -

В С Т А Н О В И В:

28.02.2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсними окремих частин додаткової угоди та додатку до договору.

Позов обґрунтовувала тим, що 05.02.2016 року між нею та адвокатом Дмитренком В.П. було укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого адвокат взяв на себе зобов`язання надати їй правову допомогу в аналізі перспективи позитивного перегляду рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26.03.2014 року у цивільній справі № 2/463/257/14 за позовом ОСОБА_4 про визнання прилюдних торгів недійсними; визнання недійсним та скасування протоколу проведення прилюдних торгів та акту державного виконавця, а також у представництві її інтересів у цивільній справі № 463/6224/14-ц за позовом ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності, усунення перешкод в користуванні власністю, заселення, вселення, зняття з реєстрації та її ( ОСОБА_3 ) зустрічним позовом до ОСОБА_4 та інших про стягнення грошових коштів. При цьому, вона зобов`язувалась прийняти зазначені послуги та сплатити за них гонорар в порядку, розмірі та на умовах, передбачених у додатках до договору. Згідно додатку до договору про надання правової допомоги від 05.02.2016 року за надання послуг, які обумовленні у договорі, вона зобов`язувалась виплатити адвокату гонорар у розмірі 4200 грн, а за представництво інтересів в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції по 800 грн, в суді касаційної інстанції по 1200 грн за кожне судове засідання, а якщо судове засідання не відбулось - 50 % від зазначених сум.

В подальшому, 09.02.2016 року між нею та адвокатом Дмитренком В.П. було укладено додаткову угоду про внесення змін і доповнень до договору від 05.02.2016 року, згідно якого вона доручила адвокату Дмитренку В.П. представництво її інтересів у Верховному Суді України щодо перегляду ухвали ВССУ від 11.02.2015 року, постановленої у цивільній справі № 463/257/14 про визнання прилюдних торгів недійсними. Згідно п. 3 цієї додаткової угоди, вони домовились визнати новий порядок, умови та розміри виплати замовником на користь адвоката гонорару, про що підписали у новій редакції додаток до договору, а додаток до договору від 05.02.2016 року визнали таким, що втратив чинність. Згідно п. 1.3 додатку до договору від 09.02.2016 року в редакції додаткової угоди від 09.02.2016 року сторони визначили, що при позитивному вирішенні в користь замовника цивільних справ №2/463/257/14 та № 463/6224/14-ц, замовник зобов`язується сплатити адвокату гонорар у гривнях в розмірі, еквівалентному 2000 доларів США за курсом продажу долара на Міжбанківському валютному ринку України.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26.03.2014 року у цивільній справі №2/463/257/14 у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання прилюдних торгів недійсними відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 09.09.2014 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26.03.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року. 19.01.2016 року вона особисто звернулася до Верховного Суду України з заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року. Адвокатом Дмитренком В.П. також було подано заяву про перегляд зазначеного судового рішення. Постановою Верховного Суду України від 27.04.2016 року скасовано рішення Апеляційного суду Львівської області від 09.09.2014 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року та залишено без змін рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26.03.2014 року. До ухвалення Верховним Судом України постанови за результатами розгляду заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року, через відсутність згоди адвоката Дмитренка В.П. на зміну умов додаткової угоди від 09.02.2016 року, договір про надання правової допомоги між сторонами було розірвано, про що 15.03.2016 року вона написала відповідну заяву, яку завірила у нотаріуса та направила до Верховного Суду України для долучення до матеріалів справи. Вважала, що положення п. 3 додаткової угоди від 09.02.2016 року про внесення змін та доповнень до договору №15/02/05 від 05.02.2016 року та п. 1.3 додатку до договору №16/02/05 від 05.02.2016 року, згідно яких вона збов`язана сплатити 2000 доларів США гонорару при позитивному вирішенні в її користь цивільних справ, суперечать основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства та у зв`язку з цим, в силу положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, підлягають визнанню недійсними.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано недійсним п. 3 (три) додаткової угоди від 09.02.2016 про внесення змін та доповнень до договору №15/02/05 від 05.02.2016 про надання правової допомоги, яка укладена між адвокатом Дмитренком Володимиром Павловичем та фізичною особою ОСОБА_3 .

Визнано недійсним п.1.3 Додатку до договору № 16/02/05 від 05.02.2016 про надання правової допомоги, в редакції додаткової угоди від 09.02.2016, який укладено 09.02.2016 між адвокатом Дмитренком Володимиром Павловичем та фізичною особою ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що задовольняючи позов ОСОБА_3 про визнання недійсними окремих частин додаткової угоди та додатку до договору, суд першої інстанції не врахував практику Верховного Суду, зокрема правову позицію, викладену у постанові від 28 липня 2022 року у справі № 903/781/21, згідно якої «гонорар успіху», погоджений сторонами договору під відкладальною умовою є складовою частиною гонорару адвоката, розмір якого погоджено в договорі. При цьому, «гонорар успіху» становить ціну договору про надання правової допомоги, а відтак є однією з істотних умов такого. Крім того, прийшовши до висновку про підставність позову ОСОБА_3 , районний суд не врахував, що 28 жовтня 2023 року представником відповідача через Електронний кабінет у підсистемі «Електронний Суд» було подано обґрунтовану заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, пропуск якого є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи, що постановою Львівського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року з ОСОБА_3 стягнуто в користь адвоката Дмитренка В.П. «гонорар успіху», передбачений п. 1.3 Додатку до Договору № 16/02/05, в редакції додаткової угоди від 09.02.2016 до договору № 15/02/05, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсною зазначеної умови Договору № 16/02/05 щодо «гонорару успіху» вважає такими, що не спрямовані на відновлення порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину. При цьому, зазначає, що позов пред`явлено ОСОБА_3 з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом до адвоката Дмитренка В.П., що суперечить завданням цивільного судочинства, передбаченим ч. 1 ст. 2 ЦПК України. Відтак, визнання недійсними п. 3 додаткової угоди від 09.02.2016 року про внесення змін та доповнень до договору №15/02/05 від 05.02.2016 року та п. 1.3 додатку до договору №16/02/05 від 05.02.2016 року не призведе до поновлення майнових прав ОСОБА_3 , що свідчить про неефективність обраного нею способу захисту та наявність підстав для відмови у задоволенні позову, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду щодо практики застосування ч. 1 ст. 2 ЦПК України.

Також вважає необгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що на час укладення оспорюваного договору справа № 2/463/257 за позовом ОСОБА_3 перебувала на розгляді у Верховному Суді України, а відтак не існувало процесуальної необхідності повторно звертатись в інтересах позивачки до касаційного суду з аналогічною заявою. Однак, такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується ухвалою Верховного Суду України від 15 лютого 2016 року, якою відкрито провадження у справі та зупинено виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 9 вересня 2014 року до закінчення касаційного провадження. Таким чином, з 15 лютого 2016 року справа № 2/463/257 за заявою ОСОБА_3 та заявою адвоката Дмитренка В.П., поданою в інтересах ОСОБА_3 , перебувала на розгляді Верховного Суду України. При цьому, договір № 16/02/05 з Додатком до Договору № 16/02/05 між адвокатом Дмитренком В.П. та ОСОБА_3 було укладено 05 лютого 2016 року, а додаткову угоду до Договору №16/02/05 з Додатком до Договору № 16/02/05 підписано 09 лютого 2016 року. Таким чином, оспорювані позивачкою пункт 1.3. додатку до договору від 05.02.2016 року та п. 3 додаткової угоди від 09.02.2016 року були спрямовані на виконання умов договору про надання правової допомоги, такі відповідають вимогам закону, є дійсними та не підлягають визнанню недійсними.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

16.02.2024 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якому просила визнати поважними причини пропуску нею строку позовної давності, якщо апеляційний суд прийде висновку про сплив такого, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

ОСОБА_3 проти скарги заперечила.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, відповідно до якої, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно положень п. 4 ст. 1, ч.ч. 3, 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Не погодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Встановлено, що 05 лютого 2016 року між адвокатом Дмитренком В. П. та ОСОБА_3 було укладено договір № 16/02/05 про надання правової допомоги, у пункті 1.2. розділу 1 якого було узгоджено обсяг юридичних послуг, зокрема: ознайомлення та зняття копій з використанням цифрового фотоапарата з матеріалів цивільних справ № 2/463/257 та № 463/6224/14-ц, провадження №2/463/390/15 Личаківського районного суду м. Львова; моніторинг судової практики з питань вирішення спорів у правовідносинах, які аналогічні тим, що є предметом розгляду у цивільних справах №2/463/257 та №463/6224/14-ц, провадження №2/463/390/15 Личаківського районного суду м. Львова; надання юридичного висновку, щодо юридичної перспективи позитивного для Замовника перегляду рішення від 26 березня 2014 року у цивільній справі №2/463/257 Личаківського районного суду м. Львова; представництво інтересів замовника в судових засіданнях у цивільній справі №463/6224/14-ц, провадження №2/463/390/15 Личаківського районного суду м. Львова під час судового розгляду у цій справі в судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Згідно пункту 3.1. розділу 1 договору від 05 лютого 2016 року за надання правової допомоги замовник зобов`язувався виплатити адвокату гонорар у порядку, розмірі та на умовах, визначених відповідними додатками до цього договору.

У п.п. 1.1. та 1.2. додатку до договору від 05 лютого 2016 року сторонами також було узгоджено, що за послуги, передбачені у договорі, замовник здійснює виплату адвокату гонорару на поточний рахунок, зазначений у пункті 3.1. цього додатку, за надання послуг, які обумовлені: у пунктах 1.2.1. - 1.2.3. пункту 1.2. договору - суму в розмірі 4 200 грн протягом трьох банківських днів від дати підписання цього додатку, а за представництво інтересів замовника в судових засіданнях суду апеляційної інстанції - 800 грн, суду касаційної інстанції - 1200 грн, за кожне судове засідання у день його закінчення, а якщо судове засідання не відбулось - 50 % від вказаних сум.

У пункті 2 додатку до договору 05 лютого 2016 року передбачено, що розмір гонорару може змінюватися залежно від обсягу послуг, тривалості їх надання, про що між сторонами має бути попередньо (до надання цих послуг) підписана додаткова угода.

09 лютого 2016 року між адвокатом Дмитренком В. П. та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору від 05 лютого2016 року з відповідним додатком, яким доповнено договір пунктом 1.2.5 щодо заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 лютого 2015 року, доповнено пункт 4.1 щодо строку дії договору. Також в пункті 3 передбачено підписання нового додатку до договору та втрату чинності додатку від 05 лютого 2016 року.

Згідно пункту 1.3 додатку від 09 лютого 2016 року передбачено, що при позитивному вирішенні на користь замовника цивільних справ №2/463/257 та №463/6224/14-ц (провадження №2/463/390/15) Личаківського районного суду м. Львова, набрання у цих справах відповідними судовими рішеннями законної сили і закінчення процесуального строку на їх касаційний перегляд або позитивного для замовника результату касаційного перегляду судових рішень, замовник протягом двох банківських днів від дати набрання законної сили одним з останніх судових рішень у вказаних цивільних справах одноразово сплачує на користь адвоката гонорар у гривнях в розмірі, еквівалентному 2000 доларів США за курсом продажу долара на Міжбанківському валютному ринку України.

Встановлено, що умови пунктів 1.2.1 - 1.2.4 договору від 05 лютого 2016 року адвокатом виконано.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про визнання недійсними п. 3 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 09 лютого2016 року та п. 1.3 додатку до договору про надання правової допомоги від 09 лютого 2016 року, яким передбачено обов`язок замовника ( ОСОБА_3 ) при позитивному вирішенні цивільних справ №2/463/257 та №463/6224/14-ц (провадження №2/463/390/15) сплатити в користь адвоката Дмитренка В.П. одноразово гонорар в розмірі, еквівалентному 2000 доларів США за курсом продажу долара на Міжбанківському валютному ринку України, суд першої інстанції виходив з того, що у справі № 2/463/257 позивачка самостійно до підписання оспорюваного договору з відповідачем зверталась до Верховного Суду України з заявою про перегляд судового рішення, яка була задоволена. При цьому, відповідач хоч і звертався в інтересах позивачки до Верховного Суду України з аналогічною заявою у справі № 2/463/257, однак така заява була подана після того, як до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_3 . Сам розгляд справи № 2/463/257 у Верховному Суді України проводився без виклику учасників справи. Відповідно, не існувало процесуальної необхідності представляти позивача у справі № 2/463/257, яка на час укладення оспорюваного договору вже була розглянута судами трьох інстанції і яка за заявою позивачки перебувала на розгляді у Верховному Суді України. Як наслідок, для відповідача також не існувало процесуальної необхідності повторно звертатись в інтересах позивачки до Верховного Суду України з аналогічною заявою. Однак, незважаючи на самостійно вжиті заходи для досягнення позитивного результату у справі № 2/463/257, оспорювані умови договору покладають на позивачку обов`язок сплатити відповідачу відповідний гонорар в сумі 2000 доларів США за результат, досягнення якого взагалі не було поставлене в залежність від послуг відповідача, що очевидно не відповідає вимогам добросовісності, яка є однією з основних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) та порушує права позивачки, створюючи істотний дисбаланс між правами та обов`язками сторін договору, зокрема між наданими відповідачем послугами та їх вартістю, особливо враховуючи той факт, що крім оплати гонорару за позитивний результат, умови договору передбачали обов`язок позивачки окремо сплачувати вартість кожної наданої послуги.

Крім того, районний суд враховував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.06.2018 року у справі № 462/9002/14-ц, згідно якої включення в умови договору про надання юридичних послуг умови про винагороду адвоката за досягнення позитивного рішення суду суперечить основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства, у зв`язку з чим та в силу положень частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним за пред`явленим стороною договору позовом.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Згідно пункту 1.3 додатку від 09 лютого 2016 року до договору про надання юридичних послуг, при позитивному вирішенні на користь замовника цивільних справ №2/463/257 та №463/6224/14-ц (провадження №2/463/390/15) Личаківського районного суду м. Львова, набрання у цих справах судовими рішеннями законної сили і закінчення процесуального строку на їх касаційний перегляд або позитивного для замовника результату касаційного перегляду судових рішень, замовник протягом двох банківських днів від дати набрання законної сили одним з останніх судових рішень у вказаних цивільних справах одноразово сплачує на користь адвоката гонорар у гривнях в розмірі, еквівалентному 2000 доларів США за курсом продажу долара на Міжбанківському валютному ринку України.

Виходячи зі змісту оспорюваного ОСОБА_3 пункту 1.3. додатку до договору про надання правової допомоги, передбачений сторонами одноразовий гонорар у розмірі 2000 доларів США є додатковою винагородою адвоката, платою за досягнутий адвокатом результат та є за своєю суттю так званим «гонораром успіху», нарахування та сплата якого залежать від настання певної події.

Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, однак Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та практиці Європейського суду з прав людини.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 28.07.2022 у справі № 903/781/21 зазначив, що Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правила адвокатської етики надають визначення поняття «гонорар» без поділу цього поняття на види. Зокрема, норми зазначених закону та Правил не передбачають такі різновиди винагороди (гонорару) як основний, додатковий чи «гонорар успіху», що свідчить про те, що поняття «гонорар», яке міститься у зазначених нормативно-правових актах, є загальним, під яким розуміється як основна, так і додаткова винагороди.

Таким чином, погоджений сторонами у пунктах 1.1., 1.2., 1.3 додатку до договору про надання правової допомоги від 09 лютого 2016 року розмір гонорару загалом (як основний, передбачений п.п. 1.1, 1.2, так і додатковий, передбачений п.1.3), є за своєю суттю погодженою сторонами ціною договору в розумінні статей 632, 903 ЦК України, оскільки відповідно до вимог закону гонорар безвідносно до його виду (основний, додатковий (гонорар успіху)) є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, тобто є платою за виконану роботу/надані послуги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що «гонорар успіху», погоджений сторонами у 1.3 додатку до договору про надання правової допомоги від 09 лютого 2016 року під відкладальною умовою (при позитивному вирішенні на користь замовника цивільних справ №2/463/257 та №463/6224/14-ц (провадження №2/463/390/15)), є складовою частиною гонорару адвоката, погодженого в договорі та додатку до нього. При цьому, залежність гонорару успіху від настання певної події є обґрунтованою та логічною в силу самої суті гонорару успіху, можливість обчислення якого залежить виключно від певних подій - досягнутих адвокатом та обумовлених в договорі результатів при наданні послуг з правової допомоги.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у пункті 5.46. постанови від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, відповідно до якого відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою (гонорар успіху), є складовою частиною гонорару адвоката.

Оскільки передбачений сторонами правочину «гонорар успіху» не суперечить вимогам закону та відповідає принципу свободи договору, підстави, передбачені ч. 1 ст. 215 ЦК України, для визнання недійсними п. 3 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 09 лютого2016 року та п. 1.3 додатку до договору про надання правової допомоги від 09 лютого 2016 року відсутні.

З наведених мотивів, рішення суду слід скасувати та ухвалити у справі нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Доводи скарги в частині пропуску ОСОБА_3 строку звернення до суду з даним позовом, колегією суддів не враховуються, оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позові лише у разі наявності підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 14 грудня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсними окремих частин додаткової угоди та додатку до договору відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 червня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра