ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року

м. Київ

справа № 439/362/22

провадження № 61-16371св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - керівник Золочівської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України в особі національного природного парку «Північне Поділля»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури на постанову Львівського апеляційного суду від 20 жовтня 2023 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2022 року керівник Золочівської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (далі - Міністерство) в особі національного природного парку «Північне Поділля» (далі - НПП «Північне Поділля») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівників.

2. Позовна заява обґрунтована тим, що внаслідок порушень відповідачем, який працював на посаді директора НПП «Північне Поділля», трудового законодавства, які полягали у ненарахуванні без обґрунтування окремим працівникам премій, безпідставному притягненні працівників до дисциплінарної відповідальності та незаконному звільненні працівників, Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України, НПП «Північне Поділля» понесено фінансові збитки на суму 106 326,25 грн у вигляді штрафів, сплат судових зборів та інших платежів за рішенням судів, оплатою вимушених прогулів, виконавчих зборів.

3. Зокрема, наказом директора НПП «Північне Поділля» ОСОБА_1 № 3-О від 20 січня 2021 року ОСОБА_2 звільнено з посади старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу НПП «Північне Поділля».

4. Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 05 травня 2021 року визнано протиправним та скасовано наказ НПП «Північне Поділля» від 20 січня 2021 року № 3-О «Про звільнення ОСОБА_2 »

5. На підставі рішення суду ОСОБА_2 поновлено на роботі та стягнуто з НПП «Північне Поділля» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 30 січня 2021 року по день поновлення на роботі у розмірі 29 506,10 грн.

6. Окрім цього, наказом директора НПП «Північне Поділля» ОСОБА_1 № 5-о від 02 січня 2021 року звільнено ОСОБА_3 із посади начальника відділу рекреації НПП «Північне Поділля».

7. Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2021 року ОСОБА_3 поновлено на роботі в НПП «Північне Поділля» та стягнуто 26 007,63 грн на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

8. Вищевказані кошти були виплачені НПП «Північне Поділля» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

9. Вважав, що відповідач винен у заподіяній шкоді у зв`язку з оплатою незаконно звільненим працівникам середнього заробітку за час вимушеного прогулу та несе повну матеріальну відповідальність за вказані дії.

10. Водночас зазначає, що у прокурора виник обов`язок виконати субсидіарну функцію щодо захисту інтересів держави у бюджетній сфері, оскільки НПП «Північне Поділля» неналежно виконує обов`язок щодо захисту державного бюджету, що полягає у пасивній поведінці щодо стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівників, так як із відповідним позовом до суду щодо стягнення вказаних сум із ОСОБА_1 не зверталося, що свідчить про неналежне виконання своїх повноважень.

11. Зазначав, що Міністерство для виконання завдань щодо захисту довкілля та природних ресурсів, отримавши кошти з Державного бюджету, розподіляє їх між відповідними підпорядкованими установами та підприємствами, які фінансуються з Державного бюджету і є підзвітними та піднаглядними даному Міністерству. До таких підприємств відноситься НПП «Північне Поділля». Відтак, бюджетні кошти, стягнуті з НПП «Північне Поділля», є фактично бюджетними коштами Міністерства.

12. Враховуючи наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача шкоду, завдану внаслідок незаконного звільнення працівників в сумі 55 513,73 грн, до якої входять кошти в сумі 26 007,63 грн, виплачені на користь ОСОБА_3 , і в сумі 29 506,10 грн, виплачені на користь ОСОБА_2 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

13. Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 08 травня 2023 року позов задоволено.

14. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України в особі НПП «Північне Поділля» шкоду, завдану внаслідок незаконного звільнення працівників, в сумі 55,513,73 грн, до якої входять кошти в сумі 26 007,63 грн, виплачені на користь ОСОБА_3 , і в сумі 29 506,10 грн, виплачені на користь ОСОБА_2 .

15. Вирішено питання щодо судових витрат.

16. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що службова особа, яка видала накази про звільнення працівників, які у подальшому визнано незаконними та скасовано в судовому порядку, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненим працівникам середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач повинен відшкодувати НПП «Північне Поділля» матеріальну шкоду у розмірі середнього заробітку, який стягнуто судовими рішеннями з підприємства на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

17. Постановою Львівського апеляційного суду від 20 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

18. Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 08 травня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

19. В задоволенні позовних вимог керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівників, відмовлено.

20. Позовні вимоги Золочівської окружної прокуратури в інтересах НПП «Північне Поділля» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівників, залишено без розгляду.

21. Вирішено питання щодо судових витрат.

22. Враховуючи те, що до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств, а НПП «Північне Поділля» є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою, яка фінансується за рахунок державного бюджету, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що НПП «Північне Поділля» не є тим суб`єктом права, представництво інтересів якого (в тому числі в суді) може здійснюватися прокурором відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» й, відповідно, позовні вимоги в інтересах НПП «Північне Поділля» підлягають залишенню без розгляду.

23. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України як вищестоящий в порядку підлеглості орган щодо НПП «Північне Поділля» вправі подавати позов про стягнення регресу з працівника матеріальної шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, лише у випадках, коли службова особа (працівник), винна в незаконному звільненні працівника, на момент подання позову є керівником чи заступником керівника такого підприємства, установи, організації. У разі, коли на момент подання позову така особа не є керівником чи заступником керівника або взагалі не є працівником такого підприємства, установи, організації, саме вони є належними позивачами в таких справах, адже шкода заподіяна безпосередньо їм, оскільки саме ними проведено оплату працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи.

24. Таким чином, враховуючи обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що Міністерство не є особою, уповноваженою державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, тобто не наділено правом пред`явлення позову про відшкодування шкоди в порядку регресу, оскільки таким суб`єктом є безпосередньо юридична особа, якій заподіяна така шкода. Разом із тим, позовні вимоги прокурора в інтересах такого суб`єкта, а саме ПНН «Північне Поділля», залишено без розгляду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

25. У листопаді 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Львівської обласної прокуратури.

26. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

27. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

28. У касаційній скарзі Львівська обласна прокуратура, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення місцевого суду.

29. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 439/1141/21, від 11 жовтня 2023 року у справі № 158/2727/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

30. Касаційна скарга мотивована тим, що у спірних правовідносинах порушення інтересів держави полягає у невідшкодуванні відповідачем шкоди, понесеної за рахунок бюджетних коштів, яка настала внаслідок незаконних рішень відповідача про звільнення працівників НПП «Північне Поділля». Вказані витрати є бюджетними коштами, головним розпорядником яких є Міністерство.

31. Прокурором визначено як одного з позивачів уповноважений орган державної влади, до повноважень якого віднесено відповідні повноваження - Міндовкілля.

32. Натомість НПП «Північне Поділля» є бюджетною, неприбутковою установою, яка фінансується за рахунок державного бюджету, тому кошти, стягнуті з ПНН «Північне Поділля», є бюджетними коштами, головним розпорядником яких є Міністерство.

33. Саме тому Міністерство є належним позивачем у вказаній справі, тому висновки апеляційного суду про те, що Міністерство не може пред`явити регресний позов не відповідає вимогам законодавства.

34. Збитки, які прокурор просить стягнути в судовому порядку, завдані внаслідок незаконного звільнення, беззаперечно, стосуються державних інтересів, які підлягають захисту у разі їх порушення.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

35. У грудні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу Львівської обласної прокуратури від ОСОБА_1 , у якому вказано, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

36. ОСОБА_1 працював на посаді директора НПП «Північне Поділля» на умовах контракту з 09 квітня 2019 року по 28 січня 2021 року.

37. В період перебування відповідача на посаді директора НПП «Північне Поділля» ним виданий наказ №5-о від 20 січня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_3 », яким ОСОБА_3 звільнено з посади начальника відділу рекреації з 29 січня 2021 року.

38. Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2021 року (справа № 439/260/21) позов ОСОБА_3 до НПП «Північне Поділля» про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу задоволено. Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника відділу рекреації НПП «Північне Поділля». Стягнуто з НПП «Північне Поділля» на користь ОСОБА_3 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 26 007,63 грн. Вказана сума визначена без утримання прибуткового податку і обов`язкових платежів. Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі та виплату середнього заробітку в межах одного місяця в сумі 10 795,60 грн допущено до негайного виконання. Стягнуто із НПП «Північне Поділля» на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. Рішення набрало законної сили.

39. 16 квітня 2021 року в. о. директора НПП «Північне Поділля» М. Єргуньовою видано наказ № 31-о від 16 квітня 2021 року про поновлення на роботі ОСОБА_3 .

40. НПП «Північне Поділля» на підставі рішення суду від 15 квітня 2021 року виплатило на користь ОСОБА_3 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 26 007,63 грн.

41. Також в період перебування відповідача на посаді директора НПП «Північне поділля» ним виданий наказ № 3-о від 20 січня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_2 », яким ОСОБА_2 звільнено з посади старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу з 29 січня 2021 року.

42. 05 травня 2021 року Бродівським районним судом Львівської області винесено рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до НПП «Північне Поділля», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - професійна первинна профспілкова організація НПП «Північне Поділля», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди (справа № 439/261/21), яким позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ НПП «Північне Поділля» від 20 січня 2021 року № 3-о «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу НПП «Північне Поділля». Стягнуто з НПП «Північне Поділля» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 січня 2021 року по день поновлення на роботі у розмірі 29 506,10 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з НПП «Північне Поділля» на користь ОСОБА_2 908 грн сплаченого судового збору. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 . Рішення вступило в законну силу.

43. 14 травня 2021 року в. о. директора НПП «Північне Поділля» М. Єргуньовою видано наказ № 42-о від 14 травня 2021 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_2 ».

44. НПП «Північне Поділля» на підставі рішення суду від 05 травня 2021 року виплатило на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 29 506,10 грн.

Позиція Верховного Суду

45. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

46. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

47. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

48. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

49. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

50. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

51. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України як вищестоящий в порядку підлеглості орган щодо НПП «Північне Поділля» вправі подавати позов про стягнення регресу з працівника матеріальної шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, лише у випадках, коли службова особа (працівник), винна в незаконному звільненні працівника, на момент подання позову є керівником чи заступником керівника такого підприємства, установи, організації. У разі, коли на момент подання позову така особа не є керівником чи заступником керівника або взагалі не є працівником такого підприємства, установи, організації, то саме вони є належними позивачами в таких справах, адже шкода заподіяна безпосередньо їм, оскільки саме ними проведено оплату працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи.

52. Таким чином, враховуючи обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що Міністерство не є особою, уповноваженою державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, тобто не наділено правом пред`явлення позову про відшкодування шкоди в порядку регресу, оскільки таким суб`єктом є безпосередньо юридична особа, якій заподіяна така шкода. Разом із тим, позовні вимоги прокурора в інтересах такого суб`єкта, а саме ПНН «Північне Поділля», залишено без розгляду.

53. Колегія суддів не може погодитись із висновками апеляційного суду з огляду на таке.

54. Предметом позову у справі, яка переглядається, є відшкодування шкоди, понесеної державною, в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України та державної бюджетної установи НПП «Північне Поділля», внаслідок незаконного звільнення працівників, що свідчить про порушення економічних інтересів держави він імені якої виступають вказані органи.

55. У цивільних правовідносинах держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, зокрема, цивільних.

56. У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі

№ 761/3884/18).

57. Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

58. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

59. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», в редакції, чинній на час подання позову до суду, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

60. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

61. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

62. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

63. Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України.

64. Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень. З метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставою для звернення прокурора до суду.

65. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).

66. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

67. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

68. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу відповідно до положення частини четвертої статті 56 ЦПК України.

69. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18 наведено правовий висновок, за змістом якого відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

70. З матеріалів справи вбачається, що прокурором відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» було направлено відповідні запити на адресу НПП «Північне Поділля» та Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України.

71. Відповідно до Положення про НПП «Північне поділля», затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України № 100 від 31 серпня 2020 року (у редакції наказу Міндовкілля 09 грудня 2021 року №816), НПП «Північне поділля» є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною, науко-дослідною установою загальнодержавного значення. Заповідник утримується за рахунок коштів державного бюджету. Парк віднесено до сфери управління Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (т. 1, а. с.190-196).

72. З матеріалів справи вбачається, що контракт від 09 квітня 2019 року про призначення ОСОБА_1 на посаду директора НПП «Північне Поділля» укладено між Міністерством екології та природних ресурсів України та ОСОБА_1 .

73. Таким чином, як убачається з матеріалів справи, на виконання частини четвертої статті 56 ЦПК України прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України, яке, за його твердженнями, полягає у виплаті звільненим працівникам середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_1 , а саме незаконним звільненням працівників.

74. Верховний Суд вважає правильними доводи прокурора щодо наявності у нього права на звернення до суду із цим позовом в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, оскільки ним у тексті позовної заяви обґрунтовано, на його думку, підстави для представництва інтересів держави, а також у чому полягає їх порушення.

75. Отже, у зв`язку з бездіяльністю Міністерства екології та природних ресурсів України щодо звернення до суду із вказаним позовом за захистом порушеного права як власника майна, у тому числі коштів, виділених із державного бюджету на фінансування ПНН «Північне Поділля», прокурор правомірно звернувся до суду із вказаним позовом в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в інтересах Міністерства екології та природних ресурсів України.

76. Таким чином, висновки апеляційного суду про те, що Міндовкілля не є уповноваженим державною здійснювати функції у спірних правовідносинах, тобто ненаділене правом пред`явлення позову про відшкодування шкоди в порядку регресу, є помилковим.

77. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу (частина четверта статті 136 КЗпП України).

78. Працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу (пункт 8 частини першої статті 134 КЗпП України).

79. Про те, що відповідач як службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, неодноразово зазначалось Верховним Судом у постановах від 20 травня 2020 року у справі № 401/1387/17-ц (провадження № 61-37363св18), від 20 червня 2019 року у справі № 462/8925/14 (провадження № 61-13847св18), від 06 грудня 2018 року у справі № 474/658/16-ц (провадження № 61-18198св18), від 10 жовтня 2018 року у справі № 371/1165/16-ц (провадження № 61-20542св18), від 23 квітня 2018 року у справі № 335/7848/15-ц (провадження № 61-1209св18).

80. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134, статті 237 КЗпП України матеріальна відповідальність на службову особу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації оплатою працівникові вимушеного прогулу або різниці у заробітку при незаконному звільненні або незаконному переведенні його на іншу роботу можна покласти при наявності її персональної вини в цьому, у випадках, коли незаконне звільнення або незаконне переведення мало місце за рішенням колегіального органу, керівник цього органу може нести зазначену матеріальну відповідальність в тому разі, коли рішення було прийняте внаслідок його винних протиправних дій.

81. Системне тлумачення вказаних норм дозволяє дійти висновку, що позов може бути пред`явлений як самою юридичною особою, так і вищестоящим в порядку підлеглості органом.

82. Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. При цьому в чинному законодавстві відсутні застереження щодо того, чи має ця особа продовжувати виконувати свої функції, чи вже має бути звільненою.

83. Схожі висновки викладено в постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 158/2727/20.

84. Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідач повинен відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі середнього заробітку, який стягнуто судовими рішеннями з підприємства на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

85. Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

86. Водночас колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про наявність підстав для залишення позовних вимог прокурора в інтересах НПП «Північне Поділля» без розгляду.

87. Так, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19). Тому інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19).

88. Врахувавши наведене, колегія суддів дійшли висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги прокурора та скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду в частині позовних вимог прокурора в інтересах Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України та залишенням в силі рішення місцевого суду в указаній частині.

89. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

90. У підпункті «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України зазначено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

91. З матеріалів касаційної скарги вбачається, що Львівською обласною прокуратурою сплачено судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 4 962 грн, тому такий підлягає стягненню на користь прокуратури з ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного суду від 20 жовтня 2023 року в частині позовних вимог керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівників, скасувати.

3. Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 08 травня 2023 року в частині позовних вимог керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівників, залишити в силі.

4. В іншій частині постанову Львівського апеляційного суду від 20 жовтня 2023 року залишити без змін.

5. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської обласної прокуратурисудові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції у розмірі 4 962 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович