Номер провадження: 22-ц/813/1860/24
Справа № 504/4029/18
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі правонаступника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач ОСОБА_5 ,

третя особа ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 листопада 2022 року у складі судді Вінської Н.В.,

встановив:

У листопаді 2018 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення суду, яким стягнути з відповідача ОСОБА_7 на її користь матеріальну шкоду, завдану пожежею у розмірі 600 000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 . На належній їй земельній ділянці, отримавши дозвіл та будівельний паспорт від 03.02.2014 року, вона розпочала будівництво, про що 10.02.2014 повідомила Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області. Станом на 15.10.2018 будівництво було практично завершено готовністю 90 %.

15.10.2018 сталась пожежа у сусідньому будинку АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_5 . В присутності пожежних вогонь перекинувся на дах належного ОСОБА_1 будинку. В результаті пожежі стала непридатною до використання крівля, стропильна система, пошкоджено зовнішнє оздоблення та міжповерхове покриття.

В добровільному порядку відповідач збитки не відшкодувала, тому ОСОБА_1 просила стягнути у примусовому порядку на відшкодування збитків 600 000 грн.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги та остаточно просила стягнути з ОСОБА_7 матеріальні збитки в розмірі 677 635 грн. та витрати пов`язані з проведенням будівельної- технічної експертизи у розмірі 8 000 гривень.

У січні 2019 року до суду звернулась ОСОБА_2 та просила стягнути з ОСОБА_7 на її користь матеріальні збитки розміром 900 000 гривень.

В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 . 15.10.2018 року сталась пожежа, в результаті якої повністю згоріла належна їй частка будинку, меблі, побутова техніка, одяг, побутові речі. Пожежа виникла в наслідок недбалого поводження з вогнем відповідачем - власником іншої частки домоволодіння АДРЕСА_1 , яка в технічному паспорті зазначена під № НОМЕР_1 .

Відповідно до висновку експертизи №76 від 22.10.2018 непридатною стала крівля на 85 %, стропильна система на 75%, мінеральна вата та гіпсокартон 100%. Крівля визнана аварійною та не придатною до використовування. Залишкам конструкції потрібен демонтаж. Крім того, непридатними визнано 75% зовнішнього оздоблення, 75% дерев`яних стін та пристінків, 90% гіпсокартону. Зовнішні стіни визнані аварійними та підлягають повному демонтажу. Орієнтована вартість пошкодженої будівлі становить 600 000 грн. Вартість згорілої побутової техніки, меблів та одягу орієнтовно становить 300 000 грн.

В добровільному порядку відповідач збитки не відшкодувала, тому ОСОБА_2 просила стягнути у примусовому порядку на відшкодування збитків 900 000 грн.

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 зменшила позовні вимоги та остаточно просила стягнути з ОСОБА_5 матеріальні збитки в розмірі 603 043 грн. та витрати пов`язані з проведенням будівельної- технічної експертизи у розмірі 8 000 гривень.

У жовтні 2018 року до суду звернулась ОСОБА_4 та просила стягнути з ОСОБА_7 на її користь матеріальні збитки розміром 925 000 гривень.

В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 . 15.10.2018 сталась пожежа, в результаті якої повністю згоріла належна їй частка будинку, меблі, побутова техніка, одяг, побутові речі. Пожежа виникла в наслідок недбалого поводження з вогнем відповідачем - власником іншої сусідньої частки домоволодіння АДРЕСА_1 , яка в технічному паспорті зазначена під № НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку експертизи №75 від 22.10.2018 непридатною стала крівля на 85 %, стропильна система на 95%, мінеральна вата та гіпсокартон 100%. Крівля визнана аварійною та не придатною до використовування. Залишкам конструкції потрібен демонтаж. Крім того, непридатними визнано 95% зовнішнього оздоблення, 85% дерев`яних стін та пристінків, 90% гіпсокартону. Зовнішні стіни визнані аварійними та підлягають повному демонтажу. Орієнтована вартість пошкодженої будівлі становить 600 000 грн. Вартість згорілої побутової техніки, меблів та одягу орієнтовно становить 300 000 грн.

В добровільному порядку відповідач збитки не відшкодувала, тому ОСОБА_4 просила стягнути у примусовому порядку на відшкодування збитків 925 000 грн.

У жовтні 2020 року ОСОБА_4 зменшила позовні вимоги та остаточно просила стягнути з ОСОБА_5 матеріальні збитки в розмірі 8900462 грн. та витрати пов`язані з проведенням будівельної- технічної експертизи у розмірі 8 000 гривень.

Ухвалою від 11 листопада 2020 року вищевказані позовні заяви об`єднано в одне провадження.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої пожежею задоволено частково:

-стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану пожежею, у сумі 677 635 грн.;

-стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану пожежею, у сумі 550958 грн.;

-стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану пожежею, у сумі 590 462 грн.;

-стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір на загальну суму 18181 гривні 35 копійок.;

-стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений за подання позову у розмірі 690,70 грн.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 листопада 2022 року в частині:

-стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої пожежею, у сумі 147 821 грн.;

-стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди, завданої пожежею, у сумі 120154 грн.;

-стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди, завданої пожежею, у сумі 102695 грн. і в цій частині змінити рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 листопада 2022 року, стягнувши з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану пожежею, у сумі 529 814 грн., в іншій частині ОСОБА_1 - відмовити; стягнувши з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану пожежею, у сумі 430804 грн., в іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити та стягнувши з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану пожежею, у сумі 487 767 грн., в іншій частині позову ОСОБА_4 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин справи та таким, що підлягає скасуванню в частині сум, помилково визначених судом першої інстанції до стягнення у якості відшкодування шкоди, завданої пожежею.

Зокрема, ОСОБА_5 зазначає, що позивач ОСОБА_1 через місяць після пожежі здійснила фактичні витрати на відновлення пошкодженого пожежею майна самостійно, при цьому дослідження з визначення розміру матеріальної шкоди здійснювалося на підставі фотокарток, наданих ОСОБА_1 , тобто дослідження проводилося у вже відновленому будинку. Враховуючи те, що будинок станом на дату розгляду справи був вже відновлений позивачем, тому стягнення у складі матеріальної шкоди позивача ОСОБА_1 податку на додану вартість у розмірі 114955 грн., адміністративних витрат будівельних організацій у сумі 2959 грн., коштів на покриття ризику всіх учасників будівництва у сумі 13548 грн. та кошторисного прибутку будівельно компанії у розмірі 16359 грн. не відповідає вимогам ст. 1192 ЦК України.

Також в обґрунтування доводів ОСОБА_5 зазначає, що 10.07.2020 на замовлення позивача ОСОБА_2 судовим експертом ОСОБА_8 був складений Висновок експерта №128/20, яким визначений розмір матеріальної шкоди власника будинку АДРЕСА_1 внаслідок пожежі. При цьому, дослідження з визначення розміру матеріальної шкоди здійснювалось на підставі фотокарток, наданих ОСОБА_2 , тобто дослідження проводилось у вже відновленому будинку після двох років пожежі. Враховуючи те, що будинок станом на дату розгляду справи був вже відновлений позивачем, тому стягнення у складі матеріальної шкоди позивача ОСОБА_2 податку на додану вартість у розмірі 93408 грн., адміністративних витрат будівельних організацій у сумі 2411 грн., коштів на покриття ризику всіх учасників будівництва у сумі 11007 грн. та кошторисного прибутку будівельно компанії у розмірі 133328 грн. не відповідає вимогам ст. 1192 ЦК України.

У доводах скарги ОСОБА_5 також зазначає, що 10.07.2020 на замовлення позивача ОСОБА_4 судовим експертом ОСОБА_8 був складений Висновок експерта №127/20, яким визначений розмір матеріальної шкоди власника будинку АДРЕСА_1 внаслідок пожежі. При цьому, дослідження з визначення розміру матеріальної шкоди здійснювалось на підставі фотокарток, наданих ОСОБА_4 , тобто дослідження проводилось у вже відновленому будинку після двох років пожежі. Враховуючи те, що будинок станом на дату розгляду справи був вже відновлений позивачем, тому стягнення у складі матеріальної шкоди позивача ОСОБА_4 податку на додану вартість у розмірі 100159 грн., адміністративних витрат будівельних організацій у сумі 2536 грн., коштів на покриття ризику всіх учасників будівництва у сумі 11811 грн. та кошторисного прибутку будівельно компанії у розмірі 14021 грн. не відповідає вимогам ст. 1192 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_5 зазначає, що позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до матеріалів справи не були надані докази проведення відновлювальних робіт, їх вартості, проведення їх ліцензованою підрядною організацією, яка є платником податку на додану вартість та проводить відповідні нарахування, а отже судом першої інстанції не встановлено фактичні обставини справи, в частині матеріальної шкоди, а тому оскаржуване рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В ході апеляційного розгляду справи, позивачка ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , видане 03.10.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.04.2024 залучено ОСОБА_3 , як правонаступника ОСОБА_2 у справі.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 06.06.2024 з`явилися: ОСОБА_1 , представник ОСОБА_3 ОСОБА_9 та представник ОСОБА_4 ОСОБА_10 .

Апелянт ОСОБА_5 до суду не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, пояснення сторін, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 листопада 2022 року оскаржується ОСОБА_5 лише в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої пожежею, у сумі 147 821 грн., стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди, завданої пожежею, у сумі 120154 грн. та стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди, завданої пожежею, у сумі 102695 грн., тому в іншій його частині у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України та роз`яснень п.15 Постанови Пленуму ВСУ №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» колегією суддів не перевіряється.

Оскаржуване рішення суду в частині його оскарження, зазначеним вимогам не в повній мірі відповідає, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки яка розташована в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі продажу від 31.10.2013 року та витягом №12028360 від 31.10.2013 року (т.1 а.с. 19-20).

Позивач ОСОБА_2 є власником 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_4 є власником 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 .

15.10.2018 сталась пожежа у сусідньому будинку АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_5 , внаслідок якої вогонь перекинувся на будинки позивачів.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 677 635 грн., на користь ОСОБА_2 550958 грн. та на користь ОСОБА_4 590462 грн. матеріальної шкоди, районний суд виходив з того, що такі розміри збитків відповідають висновкам експерта, а тому позовні вимоги позивачів в цій частині є обґрунтованими.

Проте апеляційний суд не може повністю погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.

При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за майнову шкоду майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини (ч.2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов`язання).

За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Слід зазначити, що ОСОБА_5 не оскаржує фактичні обставини справи, а лише посилається на те, що стягнення на користь позивачів у складі матеріальної шкоди податку на додану вартість, адміністративних витрат будівельних організацій, коштів на покриття ризику всіх учасників будівництва та кошторисного прибутку будівельно компанії не відповідає вимогам ст. 1192 ЦК України.

Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів апеляційного суду, на підтвердження розміру шкоди позивачкою ОСОБА_1 надано до суду висновок експерта №129/20 від 10.07.2020, яким був визначений розмір матеріальної шкоди власника будинку АДРЕСА_1 внаслідок пожежі. Зокрема, з вказаного висновку експерта вбачається, що вартість відновлювальних будівельних робіт у будинку позивача ОСОБА_1 складає 541908 грн., інші витрати 147821 грн., з яких: податок на додану вартість у сумі 114955 грн., адміністративні витрати будівельних організацій у сумі 2959 грн., кошти на покриття ризику всіх учасників будівництва у сумі 13548 грн. та кошторисний прибуток будівельної організації у сумі 16359 грн. (Том І: а.с. 110-124).

Отже, з вищенаведеного вбачається, що під час складення локального кошторису на будівельні роботи щодо проведення відновлювальних робіт у будинку позивача ОСОБА_1 , експертом до суми вартості робіт були включені також суми нарахування податку на додану вартість у розмірі 114 955 грн., адміністративні витрати будівельних організацій у сумі 2959 грн., кошти на покриття ризику всіх учасників будівництва у сумі 13548 грн. та кошторисний прибуток у сумі 16359 грн.

При цьому, експертом зазначено, що «при виконання розрахунків необхідно виходити з того, що будівельні роботи проводяться підрядною організацією, яка повинна мати відповідну ліцензію і це означає залучення обов`язкових нарахувань , які відносяться до діяльності підрядної організації та відповідні відрахування до Державного бюджету».

Водночас, як встановлено судом, дослідження з визначення розміру матеріальної шкоди здійснювалось на підставі фотокарток, наданих ОСОБА_1 , тобто дослідження проводилось у вже відновленому будинку.

Разом з тим, враховуючи те, що будинок станом на дату розгляду справи був вже відновлений позивачем, стягнення у складі матеріальної шкоди позивача ОСОБА_1 податку на додану вартість у розмірі 114 955 грн., адміністративних витрат будівельних організацій у сумі 2959 грн., коштів на покриття ризику всіх учасників будівництва у сумі 13548 грн. та кошторисного прибутку будівельної компанії у розмірі 16359 грн. не відповідає вимогам ст. 1192 ЦК України.

Позивачкою ОСОБА_1 до матеріалів справи не були надані докази проведення відновлювальних робіт, їх вартості, проведення їх ліцензованою підрядною організацією, яка є платником податку на додану вартість та проводить відповідні нарахування.

Збиток у вигляді ПДВ виникає виключно при проведенні ремонтних робіт платником зазначеного податку. Проведення ремонтних робіт особою, що не є платником ПДВ, збиток у вигляді ПДВ не виникає і тому не може автоматично включатися до складу витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом.

Таким чином, оскільки позивачкою ОСОБА_1 не було надано документів, які б підтверджували надання їй послуг з проведення ремонтних робіт в будинку і відповідної сплати ПДВ та інше, тому до стягнення підлягає сума матеріального збитку, визначена без урахування податку на додану вартість у розмірі 114 955 грн., адміністративних витрат будівельних організацій у сумі 2959 грн., коштів на покриття ризику всіх учасників будівництва у сумі 13548 грн. та кошторисного прибутку у сумі 16359 грн., а саме 529814 грн. (677635 грн. - 114955 грн. 2959 грн. 13548 грн. - 16359 грн. = 529814 грн.).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції неповно та невсебічно дослідив обставини справи щодо відшкодування позивачу ОСОБА_1 відповідачкою ОСОБА_5 матеріальної шкоди, тому оскаржуване рішення в цій частині, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні.

Також на підтвердження розміру шкоди позивачкою ОСОБА_2 надано до суду висновок експерта №128/20 від 10.07.2020, яким був визначений розмір матеріальної шкоди власника будинку АДРЕСА_1 внаслідок пожежі. Зокрема, з вказаного висновку експерта вбачається, що вартість відновлювальних будівельних робіт у будинку позивача ОСОБА_2 складає 440294 грн, інші витрати 120154 грн, з яких: податок на додану вартість у сумі 93408 грн., адміністративні витрати будівельних організацій у сумі 2411грн, кошти на покриття ризику всіх учасників будівництва у сумі 11007 грн. та кошторисний прибуток будівельної організації у сумі 13328 грн. (Том І: а.с. 231-247).

Отже, з вищенаведеного вбачається, що під час складення локального кошторису на будівельні роботи щодо проведення відновлювальних робіт у будинку позивача ОСОБА_2 , експертом до суми вартості робіт були включені також суми нарахування податку на додану вартість у сумі 93408 грн, адміністративні витрати будівельних організацій у сумі 2411грн, кошти на покриття ризику всіх учасників будівництва у сумі 11007 грн. та кошторисний прибуток будівельної організації у сумі 13328 грн.

При цьому, експертом зазначено, що «при виконання розрахунків необхідно виходити з того, що будівельні роботи проводяться підрядною організацією, яка повинна мати відповідну ліцензію і це означає залучення обов`язкових нарахувань, які відносяться до діяльності підрядної організації та відповідні відрахування до Державного бюджету».

Водночас, як встановлено судом, дослідження з визначення розміру матеріальної шкоди здійснювалось на підставі фотокарток, наданих ОСОБА_2 , тобто дослідження проводилось у вже відновленому будинку.

Разом з тим, враховуючи те, що будинок станом на дату розгляду справи був вже відновлений позивачем, стягнення у складі матеріальної шкоди позивача ОСОБА_2 податку на додану вартість у сумі 93408 грн, адміністративних витрат будівельних організацій у сумі 2411грн, коштів на покриття ризику всіх учасників будівництва у сумі 11007 грн. та кошторисного прибутку будівельної організації у сумі 13328 грн. не відповідає вимогам ст. 1192 ЦК України.

Позивачкою ОСОБА_2 до матеріалів справи не були надані докази проведення відновлювальних робіт, їх вартості, проведення їх ліцензованою підрядною організацією, яка є платником податку на додану вартість та проводить відповідні нарахування.

Збиток у вигляді ПДВ виникає виключно при проведенні ремонтних робіт платником зазначеного податку. Проведення ремонтних робіт особою, що не є платником ПДВ, збиток у вигляді ПДВ не виникає і тому не може автоматично включатися до складу витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом.

Таким чином, оскільки позивачкою ОСОБА_2 не було надано документів, які б підтверджували надання їй послуг з проведення ремонтних робіт в будинку і відповідної сплати ПДВ та інше, тому до стягнення підлягає сума матеріального збитку, визначена без урахування податку на додану вартість у сумі 93408 грн., адміністративних витрат будівельних організацій у сумі 2411грн., коштів на покриття ризику всіх учасників будівництва у сумі 11007 грн. та кошторисного прибутку будівельної організації у сумі 13328 грн., а саме 430804 грн. (550958 грн. - 93408 грн. 2411 грн. - 11007 грн. - 13328 грн. = 430804 грн.).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи щодо відшкодування позивачу ОСОБА_2 відповідачкою ОСОБА_5 матеріальної шкоди, тому оскаржуване рішення в цій частині, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні.

Крім того, матеріалами справи також встановлено, що на підтвердження розміру шкоди позивачкою ОСОБА_4 надано до суду висновок експерта №127/20 від 10.07.2020, яким був визначений розмір матеріальної шкоди власника будинку АДРЕСА_1 внаслідок пожежі. Зокрема, з вказаного висновку експерта вбачається, що вартість відновлювальних будівельних робіт у будинку позивача ОСОБА_4 складає 590462 грн., інші витрати 102695 грн., з яких: податок на додану вартість у сумі 100159 грн., адміністративні витрати будівельних організацій у сумі 2536 грн., кошти на покриття ризику всіх учасників будівництва у сумі 11811 грн. та кошторисний прибуток будівельної організації у сумі 14021 грн. (Том ІІ: а.с. 117-138).

Отже, з вищенаведеного вбачається, що під час складення локального кошторису на будівельні роботи щодо проведення відновлювальних робіт у будинку позивача ОСОБА_4 , експертом до суми вартості робіт були включені також суми нарахування податку на додану вартість у сумі 100159 грн., адміністративні витрати будівельних організацій у сумі 2536 грн., кошти на покриття ризику всіх учасників будівництва у сумі 11811 грн. та кошторисний прибуток будівельної організації у сумі 14021 грн.

При цьому, експертом зазначено, що «при виконання розрахунків необхідно виходити з того, що будівельні роботи проводяться підрядною організацією, яка повинна мати відповідну ліцензію і це означає залучення обов`язкових нарахувань , які відносяться до діяльності підрядної організації та відповідні відрахування до Державного бюджету».

Водночас, як встановлено судом, дослідження з визначення розміру матеріальної шкоди здійснювалось на підставі фотокарток, наданих ОСОБА_4 , тобто дослідження проводилось у вже відновленому будинку.

Разом з тим, враховуючи те, що будинок станом на дату розгляду справи був вже відновлений позивачем, стягнення у складі матеріальної шкоди позивача ОСОБА_4 податку на додану вартість у сумі 100159 грн., адміністративні витрати будівельних організацій у сумі 2536 грн., кошти на покриття ризику всіх учасників будівництва у сумі 11811 грн. та кошторисний прибуток будівельної організації у сумі 14021 грн. не відповідає вимогам ст. 1192 ЦК України.

Позивачкою ОСОБА_4 до матеріалів справи не були надані докази проведення відновлювальних робіт, їх вартості, проведення їх ліцензованою підрядною організацією, яка є платником податку на додану вартість та проводить відповідні нарахування.

Збиток у вигляді ПДВ виникає виключно при проведенні ремонтних робіт платником зазначеного податку. Проведення ремонтних робіт особою, що не є платником ПДВ, збиток у вигляді ПДВ не виникає і тому не може автоматично включатися до складу витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом.

Таким чином, оскільки позивачкою ОСОБА_4 не було надано документів, які б підтверджували надання їй послуг з проведення ремонтних робіт в будинку і відповідної сплати ПДВ та інше, тому до стягнення підлягає сума матеріального збитку, визначена без урахування податку на додану вартість у сумі 100159 грн., адміністративні витрати будівельних організацій у сумі 2536 грн., кошти на покриття ризику всіх учасників будівництва у сумі 11811 грн. та кошторисний прибуток будівельної організації у сумі 14021 грн., а саме 461935 грн. (590462 грн. - 100159 грн. - 2536 грн. - 11811 грн. 14021 грн. = 461935 грн).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи щодо відшкодування позивачу ОСОБА_4 відповідачкою ОСОБА_5 матеріальної шкоди, тому оскаржуване рішення в цій частині, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення в частині в частині вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі правонаступника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення шкоди слід змінити, стягнувши з відповідачки ОСОБА_5 на користь:

- ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану пожежею у сумі 529814 грн.,

- ОСОБА_2 в особі правонаступника ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану пожежею у сумі 430804 грн.,

- ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану пожежею у сумі 461935 грн.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 листопада 2022 року в частині вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі правонаступника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 матеріальну шкоду, завдану пожежею, у сумі 532 783 (п`ятсот тридцять дві гривні сімсот вісімдесят три) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 матеріальну шкоду, завдану пожежею, у сумі 430 804 (чотириста тридцять тисяч вісімсот чотири) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 матеріальну шкоду, завдану пожежею, у сумі 461 935 (чотириста шістдесят одну тисячу дев`ятсот тридцять п`ять) гривен.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24.06.2024

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева