Дата документу 10.07.2024 Справа № 331/1897/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/1897/24 Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є.
Провадження №22-ц/807/1507/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Полякова О.З.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітнього сина, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітнього сина.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 24 лютого 2011 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2013 року (справа №331/3095/13-ц). Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року, зі змінами, внесеними постановою Запорізького апеляційного суду від 14 серпня 2019 року (справа №331/6075/18), стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2019 року.

Наразі аліменти з ОСОБА_2 стягуються примусово Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №37119232, відкритому 22 березня 2013 року.

Позивач вказала на те, що ОСОБА_2 мешкає постійно за кордоном, де працює та отримує доходи, які не декларує в Україні та приховує від оподаткування та аліментних зобов`язань.

З моменту розірвання шлюбу дитина проживає разом з нею і вона самостійно несе додаткові витрати на дитину.

Зазначила, що нею особисто за власні кошти понесені наступні додаткові витрати на сина ОСОБА_4 , участь в яких зобов`язаний брати також батько дитини ОСОБА_2 .

Син ОСОБА_4 виявляє індивідуально-вольові властивості особистості, які забезпечують відносну легкість і продуктивність в оволодінні знаннями в області математики, інформатики та англійської мови, де він досяг високих результатів для дитини його віку, він неодноразово брав участь в олімпіадах, конкурсах, має відзнаки за високі досягнення у навчанні.

З метою отримання поглиблених знань з математики, програмування, вивчення іноземних мов їхній син ОСОБА_4 з червня 2021 року на платній основі навчається в ТОВ «Мала комп`ютерна академія «ШАГ» Запоріжжя».

Навчальний заклад вона обирала самостійно без участі батька, так як ОСОБА_2 з народження дитини не приймає участі в його житті взагалі, навіть не вітає сина з днем народження й інше.

Відповідно до договору № МА-071016415 від 11.06.2021 року, укладеного між ТОВ «Мала комп`ютерна академія ШАГ Запоріжжя» та ОСОБА_1 , вона сплачує кошти за навчання сина ОСОБА_4 відповідно до додатку № 1 до договору № МА-071016415 від 11.06.2021 року (за три семестровим варіантом оплати) в розмірі 5900 грн за кожен семестр. На виконання договору № МА-071016415 від 11.06.2021 року за навчання сина ОСОБА_4 за період з червня 2021 року по січень 2024 року нею одноособово на рахунок ТОВ «Мала комп`ютерна академія ШАГ Запоріжжя» сплачено грошові кошти розміром 48 382,72 грн, де частка ОСОБА_2 складає 24 191, 36 грн. Витрати пов`язані із проходженням навчанням нею придбані комп`ютер, комп`ютерні аксесуари та інше обладнання: на загальну суму 51 118,70 грн, де частка ОСОБА_2 складає 25 559,35 грн.

Витрати пов`язані з хворобливим станом здоров`я: часті простудні захворювання, аденоїдні вегетації, вазомоторний риніт, часті отити, ГРВІ з бронхообструкцією й інші. ОСОБА_2 здоров`ям сина ніколи не цікавився, допомоги в лікуванні не надавав.

Для оздоровлення сина та профілактики наявних в нього захворювань вона виїжджала з сином ОСОБА_4 до м. Белек в Туреччині на Середземне море: з 25.09.2020 до 03.10.2020; вартість відпочинку склала для двох осіб 56 643,84 грн (для сина ОСОБА_4 - 28321,92 грн, де частка ОСОБА_2 складає 14 160,96 грн); з 22.06.2021 до 02.07.2021 вартість відпочинку склала для двох осіб 59 432,00 грн (для сина ОСОБА_4 - 29 716,00 грн, де частка ОСОБА_2 складає 14 858,00 грн).

Медичні рекомендації для сина ОСОБА_4 включають зайняття спортом, активний спосіб життя, в холодну пору тепле взуття та теплий одяг тощо. Вона за власні кошти купила сину велосипед вартістю 4 982,05 грн; куртку утеплену вартістю 2 500,00 грн та черевики утеплені вартістю 2 299,00 грн, загальною вартістю 9 781,05 грн, де частка ОСОБА_2 складає 4 890,53 грн.

Посилаючись на те, що відповідач не приймає участі у додаткових витратах на дитину, підтверджені нею додаткові витрати на сина ОСОБА_4 склали за минулий період 167 320,39 грн, де частка ОСОБА_2 складає 83 660,20 грн., які просить стягнути на її користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за минулий період розміром 83 660,20 грн. Стягнути судові витрати.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив усіх обставин справи, дійшов помилкового висновку щодо невіднесення витрат позивачки на навчання у ТОВ «Мала комп`ютерна академія ШАГ Запоріжжя», витрати пов`язані із проходженням навчанням, оздоровлення та відпочинок дитини на морському узбережжі, та придбання велосипеду, одягу до додаткових витрат на утримання дітей у розумінні ст. 185 СК України. Заявлена позивачкою сума, половину з якої вона просить стягнути з відповідача, є обґрунтованою, розумною та необхідною для покриття витрат на оздоровлення дитини, підтримання його фізичного здоров`я і розвитку в області математики, інформатики та англійської мови, де він досяг високих результатів для дитини його віку, він неодноразово брав участь в олімпіадах, конкурсах, має відзнаки за високі досягнення у навчанні. Особливі обставини, які передбачені положеннями ст.185 СК України, можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до математики, інформатики та англійської мови, що потребує купівлі комп`ютерної техніки та аксесуарів, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитини потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Отже, саме позитивні факти зумовили особливі обставини для додаткових витрат на утримання дитини, які суд не врахував.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Шкабуро О.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 302 800 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 100 = 302 800 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є стягнення додаткових витрат на малолітню дитину.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про оплату додаткових витрат на дитину.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що такі витрати не були зумовлені особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою чи каліцтвом тощо), що відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України (далі - СК України) є підставою для їх стягнення з відповідача. Витрати, понесені позивачкою на відпочинок, навчання у ТОВ «Мала комп`ютерна академія ШАГ Запоріжжя», витрат пов`язаних з навчанням, велосипед, здійснювались на власний розсуд, без погодження з відповідачем, не з`ясовуючи, чи має відповідач можливість сплачувати такі витрати, купівля одягу є витратами на дитину (аліментами). Позивач не надала доказів, що додаткові витрати на навчання пов`язане із певним розвитком здібностей дитини. Виховання дітей передбачає спільне забезпечення батьками їх інтересів та розвитку, одночасно батьки між собою повинні обумовлювати та узгоджувати не обов`язкові та відворотні витрати, а також обговорювати та погоджувати додаткові витрати, які не викликані особливими обставинами і можуть в майбутньому призвести до виникнення спору. В іншому випадку такий тягар витрат може залишитися понесеним за тим з батьків, хто самостійно прийняв таке рішення і не довів, що ці витрати викликані особливими обставинами та можуть бути відшкодовані згідно із законом іншим з батьків. Не має підстав для стягнення витрат на лікування дитини, оскільки відповідно до положень чинного законодавства для стягнення таких витрат є каліцтво дитини або тяжка хвороба, наявність яких доказами у справі не підтверджено. Позивач не довела, що понесені нею витрати на дитину не покриваються за рахунок аліментів, які сплачує відповідач.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з 24 лютого 2011 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2023 року (справа №331/3095/13-ц). Дане рішення є в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 14.08.2019 у справі № 331/6075/18 рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року змінено, а саме змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2012 року, з 275,10 грн щомісяця на 1/8 частку заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.Дані судові рішення є в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Також, зазначеною постановою Запорізького апеляційного суду у справі № 331/6075/18 встановлено, що ОСОБА_2 має на утриманні трьох малолітніх дітей.

Виконавчий лист у справі № 331/6075/18 перебуває на примусовому виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

ОСОБА_2 на час розгляду справи не має заборгованості зі сплати аліментів, що позивачем не оспорювалося. Крім того, відповідно до пояснень учасників справи, судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2024 року у справі № 331/2039/24, яке не набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти розміром 125 148,75 грн за період з 01.05.2024 і до повноліття дитини (27.01.2030).

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові.

Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічні висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 26.08.2020 року в справі №336/1488/19.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Пред`являючи позовні вимоги про стягнення з відповідача половину додаткових витрат на утримання дитини, позивач зазначила, що на виконання договору № МА-071016415 від 11.06.2021 року за навчання сина ОСОБА_4 за період з червня 2021 року по січень 2024 року нею одноособово на рахунок ТОВ «Мала комп`ютерна академія ШАГ Запоріжжя» сплачено грошові кошти розміром 48 382,72 грн, де частка ОСОБА_2 складає 24 191,36 грн.

Також, для забезпечення подальшого розвитку здібностей дитини, розвитку і поглиблення знань та навичків, для забезпечення ефективного процесу навчання в ТОВ «Мала комп`ютерна академія «ШАГ» Запоріжжя», нею придбані комп`ютер, комп`ютерні ні аксесуари та інше обладнання: комп`ютер персональний вартістю 26 099,00 грн, миша до комп`ютера вартістю 1299,90 грн, клавіатура для комп`ютера вартістю 2297,90 грн, навушники для комп`ютера, вартістю 3705,90 грн, зовнішній жорсткий диск вартістю 3256,00 грн, джойстик на плейстейшен вартістю 2950,00 грн, ігрова консоль вартістю 11510,00 грн, загалом на суму 51 118,70 грн, де частка ОСОБА_2 складає 25 559,35 грн.

Колегія суддів заважує, що витрати понесені на навчання дитини на комп`ютерних курсах у ТОВ «Мала комп`ютерна академія «ШАГ» Запоріжжя», не можуть бути віднесені до додаткових, оскільки вказаний заклад для навчання сина сторін у справі не вкрай необхідним для навчання дитини не був вибраний спільно обома батьками, а вибраний лише матір`ю, без погодження із батьком, що не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень ст. 185 СК України.

Однак звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 взагалі не зазначає про здібність дитини до області програмування та не подає підтверджуючих на це доказів. Також, остання не навела мотивів вибору закладу, який надає послуги з навчання, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання саме обох батьків, а не лише матері.

Окрім зазначеного, позивач не погоджувала з відповідачем заявлені витрати, не повідомила про понесення нею додаткових витрат на дитину, не зверталась з пропозицією щодо сплати додаткових витрат.

Матеріали справи не містять довідок, характеристик зі школи та жодних фактів про досягнення дитиною у тій чи іншій сфері, або інші фактичні дані, які б дозволяли перевірити або встановити наявність здібностей.

Колегія суддів зауважує, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що саме по собі навчання дитини у ТОВ «Мала комп`ютерна академія «ШАГ», не може безумовно свідчити, що витрати, пов`язані з навчанням у ньому, викликані особливими обставинами.

Відповідач, окрім сина ОСОБА_3 , має дітей від теперішнього шлюбу, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які відвідують державні навчальні заклади освіти. Дані обставини зумовлені тим, що ОСОБА_2 не спроможний забезпечити дітям відвідування приватних коштовних закладів.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що навчання дитини з метою здобуття додаткової IT освіти, де дитина згідно пояснень позивача вчиться розробляти комп`ютерні ігри, не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини, з огляду на те, що дитина успішно навчається в Запорізькій гімназії № 2 ім. Лесі Українки, де опановує в тому числі інформатику, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина в ТОВ «Мала комп`ютерна академія ШАГ Запоріжжя». Навчальний заклад ТОВ «Мала комп`ютерна академія ШАГ Запоріжжя» було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем.

Аналогічні висновки містяться у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19).

Крім того, придбання позивачем дороговартісного комп`ютера Expert PC Ultimate, аксесуарів до нього та ігрової консолі X-BOX, які, як позивач зазначає, нею придбано для розвитку навичків дитини з розробки відеоігр, навчання в ТОВ «Мала комп`ютерна академія «ШАГ» Запоріжжя», також не може розглядатись як додаткові витрати, оскільки необхідність такого придбання не зумовлена особливими обставинами, зазначені витрати не узгоджені з відповідачем по справі.

У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20 (провадження № 61-8815св21) зазначено, що витрати, які позивачка віднесла до витрат, пов`язаних з поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, понесені на проходження дитиною додаткових курсів з професійної орієнтації, підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання, навчання дитини в школі, на купівлю обладнання та витратних матеріалів на підготовчих курсах вищого навчального закладу, тому апеляційних суд обґрунтовано виходив з того, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. Позивач не довела, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на дитину. Верховний Суд врахував, що підготовка до зовнішнього незалежного оцінювання, заняття з репетитором для підготовки до вступу до вищого навчального закладу, придбання посібників, не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять.

Щодо аргументів апелянта про витрати, пов`язані з станом здоров`я та відпочинком сина, колегія суддів зазначає наступне.

З аналізу судової практики, яка склалась та наведена вище, простежується, що до додаткових витрат відносяться, зокрема оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там).

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

В разі лікування, протезування, санаторно-курортного лікування розмір додаткових витрат з огляду на судову практику, може обґрунтовуватися медичними документами, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини: виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультативні висновки тощо.

Тобто, якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості.

Судом встановлено, що підтверджено випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.02.2024 року КНП «Міська дитяча лікарня № 5» Запорізької міської ради, що ОСОБА_3 часто хворіє простудними захворюваннями, переніс у 2019 році пневмонію, спостерігається у ендокринолога з приводу надлишкової ваги, потребує оздоровлення. Лікарем надано рекомендації щодо потреби дитини у раціональному харчуванні, активному способі життя, занять спортом, плаванням (а.с.78).

З матеріалів справи вбачається, що позивач виїжджала з сином ОСОБА_4 до м. Белек в Туреччині на Середземне море: з 25.09.2020 р. до 03.10.2020 р., вартість відпочинку склала для двох осіб 56 643,84 грн .; з 22.06.2021 р. до 02.07.2021 р., вартість відпочинку склала для двох осіб 59 432,00 грн (а.с.79-101).

Витрати на відпочинок у Туреччині в п`ятизірковому готелі із системою ULTRA ALL INCLUSIVE не підтверджені доказово щодо необхідності відпочинку саме у цій країні. Позивач самостійно обирала місце відпочинку, не надавши підтверджень суду, що такі відпочинки зумовлені особливими обставинами (хворобою сина; рекомендації лікаря про оздоровлення саме за кордоном), а відтак такі витрати не викликані особливими обставинами, відноситься до відпочинку дитини, і є не обов`язковими, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері.

У постановах Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі №720/1119/17, від 22.03.2023 у справі №758/6113/19, від 19.04.2023 у справі №760/10847/20-ц, вказано, що поїздка та відпочинок на морі (без надання доказів наявності потреб в такому відпочинку, викликаної хронічною хворобою, лікуванням), не визнаються особливими обставинами, що зумовлюють обов`язок батьків брати участь у таких додаткових витратах на дитину.

Аналізуючи надані стороною позивача докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено та матеріали справи не містять достовірних та достатніх доказів щодо рекомендації лікарів для оздоровлення сина сторін саме за кордоном, щоб позитивно впливало на стан його здоров`я. Позивач самостійно і на власний розсуд обрала місце туристичного відпочинку в Туреччині, не надавши підтверджень, що такий туристичний, а не санаторно-лікувальний, відпочинок зумовлений особливими обставинами, не було узгоджено з батьком дитини, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що витрати на сплату відпочинку не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки понесені добровільно ОСОБА_1 , а отже вони не підлягають стягненню з відповідача.

Щодо аргументів заявника апеляційної скарги про витрати, пов`язані з зайняттям спортом, забезпеченням необхідним одягом та взуттям тощо, колегія суддів зазначає наступне.

Стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. При цьому, не тільки факт понесених додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат.

Слід зазначити, що додаткові витрати на утримання дитини це не додаткові кошти, які слід стягувати з платника аліментів через те, що сума аліментів не покриває всіх необхідних витрат на дитину, які включають в себе, зокрема, придбання одягу, взуття, іграшок, продуктів за харчування, підручників, оплату навчання в школі, дошкільному навчальному закладі проведення дозвілля дитини, тощо. У такому разі потрібно вирішувати питання про збільшення розміру аліментів.

Зазначене вище узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду в постановах №205/4622/16-ц від 30.01.2019, №484/2230/17 від 31.01.2020 та №761/2722/20 від 29.04.2022, в яких зазначається, що витрати з придбання канцелярських товарів, одягу та взуття є такими, що не відносяться до додаткових в розумінні ст. 185 СК України, а входять до складу аліментних платежів, які як встановлено судом першої інстанції відповідачем сплачено переплатою.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не доведено той факт, що придбання велосипеду у сумі 4 982,05 грн викликано особливими обставинами, пов`язаними із розвитком фізичних здібностей дитини, а придбання куртки утепленої вартістю 2500,00 грн та черевиків утеплених вартістю 2 299,00 грн, з огляду на зазначене вище, є витратами, які поглинаються аліментними виплатами того з батьків, хто не проживає з дитиною.

У Постанові Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 зазначено, що придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не належить до додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме по собі придбання зимового одягу для дитини не належить до додаткових витрат, і зазначені витрати також не підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, стаття 181 СК України визначає необхідність саме домовленості між батьками про такі витрати.

Виховання дітей передбачає спільне забезпечення батьками їх інтересів та розвитку, одночасно батьки між собою повинні обумовлюватися та узгоджувати не обов`язкові та відворотні витрати, а також обговорювати та погоджувати додаткові витрати, які не викликані особливими обставинами і можуть в майбутньому призвести до виникнення спору. В іншому випадку такий тягар витрат може залишитися понесеними за тих з батьків, хто самостійно прийняв таке рішення і не довів, що ці витрати викликані особливими обставинами та можуть бути відшкодовані згідно із законом іншим з батьків.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачкою належними та допустимими доказами не доведено, що заявлені нею до стягнення додаткові витрати на утримання дитини викликані особливими обставинами, які зумовлені, зокрема, позитивними фактами, як то наявність у дитини особливих здібностей щодо здобуття додаткової IT освіти, а також необхідністю її оздоровлення та відпочинку біля моря саме на узбережжі Туреччини. Навчання у ТОВ «Мала комп`ютерна академія «ШАГ» Запоріжжя», придбання комп`ютера, комп`ютерних аксесуарів та іншого обладнання, придбання велосипеду, не було оговорено як додаткові витрати з відповідачем. Поїздки з дитиною до моря на відпочинок в Туреччині, придбання зимового одягу, тощо, не є тими додатковими витратами, які викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України, а є витратами на утримання дитини, тобто аліментами, які вже стягнуті з відповідача. Крім того, позивачка не довела можливість відповідача сплачувати такі витрати.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 10 січня 2019 року у справі N 369/11745/16-ц (провадження N 61-34801св18); від 17 січня 2019 року у справі N 720/1119/17 (провадження N 61-3891св18); від 30 січня 2019 року у справі N 205/4622/16-ц (провадження N 61-22588св18); від 12 грудня 2019 року у справі N 756/4947/17-ц (провадження N 61-47858св18); від 31 січня 2020 року у справі N 484/2230/17 (провадження N 61-1460св18); від 26 серпня 2020 року у справі N 336/1488/19 (провадження N 61-19103св19).

Слід звернути увагу, що у кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справи щодо необхідності стягнення додаткових витрат, залежно від особистих, індивідуальних особливостей дитини. Таких особистих, індивідуальних особливостей у дитини позивачем не доведено, а судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини у зв`язку з їх недоведеністю.

Доводи заявника про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на доводи позовної заяви, є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення, дослідивши та оцінивши докази у справі щодо їх належності, допустимості та достатності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, посилання заявника апеляційної скарги, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно п.п. б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в резолютивній частині постанови повинен зазначити про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга апеляційним судом залишена без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 10 липня 2024 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Кочеткова І.В. Поляков О.З.