Дата документу 10.07.2024 Справа № 332/1775/24
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 332/1775/24 Головуючий у 1-й інстанції: Яцун О.С.
Провадження №22-ц/807/1552/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Онищенка Е.А., Кочеткової І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Полуніної Катерини Анатоліївни на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 07 серпня 2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , від якого у сторін народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачкою припинено з причин різних поглядів на життя, втратою почуття взаємної любові та поваги. З 27 липня 2022 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Під час розгляду справи позивач уточнив дату припинення фактичних шлюбних відносин 04 березня 2022 року. Майновий спір буде вирішуватись окремо.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 просив суд розірвати шлюбі між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований 07 серпня 2009 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головним управлінням юстиції у Запорізькій області, за актовим записом № 565.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2024 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 07 серпня 2009 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області за актовим записом №565 розірвано

ОСОБА_1 , представник, адвокат Полуніна Катерина Анатоліївна подала апеляційну скаргу, в якій погоджується з рішенням суду, зокрема щодо розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .. Разом з тим, апелянт вважає, що мотивувальна частина судового рішення, зокрема висновки суду першої інстанції щодо часу припинення шлюбних відносин, не відповідає фактичним обставинам справи, а тому рішення підлягає зміні, виключивши з мотивувальної частини рішення абзац «Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені 04.03.2022 року».

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначив, що шлюбні відносини між сторонами припинились «04.03.2022 року». При цьому, суд належним чином не перевірив доводів відповідача, які мають значення для правильного вирішення справи, не взяв до уваги відзив на позовну заяву, в якій вона зазначала, що перебуваючи за межами України, сторони спільно приймали рішення щодо закінчення ремонту в їх спільному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до липня 2023 року позивач майже все погоджував з відповідачем , що стосується їх спільного ведення господарства, зокрема на продаж земельної ділянки, щодо якої відповідач передавала із-за кордону довіреність позивачу для такого продажу. Насправді дійсною причиною припинення шлюбних відносин стало те, що вона повернувшись до України у липні 2023 року випадково дізналась, що позивач вже тривалий час, таємно від неї, проживає в їх спільно придбаному та відремонтованому будинку з іншою жінкою. Необхідно врахувати, що відповідач не мала наміру припиняти шлюбні відносини ні у 2022 році та навіть у 2023 році, жодних обставин для цього не було взагалі, адже позивач поводив себе із нею таким чином, що між ними шлюб існує реально і він не припинився.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, суд першої інстанції надав належну оцінку всім доказам у справі, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 302 800 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 100 = 302 800 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є розірвання шлюбу.

Апеляційний суд урахував предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, віднесена до категорії справ, які можуть розглядатися в порядку спрощеного провадження, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч.13 т. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в оскаржуваній частині не відповідає .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача. Також судом було встановлено, що з 04 березня 2022 року фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 07 серпня 2009 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, за актовим записом № 565, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №565, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 07 серпня 2009 року (а.с.10).

Від шлюбу мають двох неповнолітніх спільних дітей:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №41 (а.с.11);

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , видане Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №15 (а.с.12).

Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

При цьому, добровільність як засада шлюбу спостерігається, починаючи із закріплення права осіб на укладення шлюбу, перебування у ньому і закінчуючи правом на його вільне розірвання та припинення шлюбних відносин за бажанням будь-кого із подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб може бути припинено внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

У частині першій статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Установивши, що подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство тривалий час не ведуть, подальше збереження шлюбу та примирення між подружжям позивач вважає неможливим і це суперечитиме його інтересам, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст. 24, 56 СК України.

Отже, за вказаних вище обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, доводи ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі не заперечує про розірвання шлюбу між сторонами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій про обґрунтованість позовних вимог про розірвання шлюбу.

Заявник апеляційної скарги не погоджується з мотивувальною частиною рішення суду, що стосується встановлення часу припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин, а саме, що «Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені 04.03.2022 року».

Однак, на думку апелянта вказана обставина була встановлена судом першої інстанції невірно за відсутності належних доказів на підтвердження такої обставини, а надані відповідачем докази не підтверджують фактичне припинення між сторонами шлюбних відносин ні з 27.02.2022, ні з 04.03.2022 років. Посилається на те, що вона не мала наміру припиняти шлюбні відносини ні у 2022 році та навіть у 2023 році, жодних обставин для цього не було взагалі, адже позивач поводив себе із нею таким чином, що між ними шлюб існує реально і він не припинився, був публічним.

Отже, суд першої інстанції встановив вказані обставини за відсутності належних доказів, у зв`язку з чим відповідач просить виключити дану обставину, як таку що встановлена судом, в мотивувальній частини рішення.

Колегія суддів, враховуючи доводи апеляційної скарги, не може погодитися з висновком суду в частині, що з 04 березня 2022 року фактично шлюбні відносини між сторонами припиненні.

Так, за приписами ст. 265 ЦПК України, рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частини.

Відповідно до ч. 3 ст. 265 ЦПК України в описовій частині рішення зазначаються стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача; заяви; клопотання; інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

Згідно ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом , та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необгрунтованим або неприйнятним з огляду на законність чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Колегія суддів встановлено, що в мотивувальній частині рішення, судом першої інстанції зазначено, що фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені 04 березня 2022 року. В позовній заяві позивач зазначає дату припинення шлюбних відносин між сторонами 27 лютого 2022 року, в уточненій заяві зазначає дату припинення шлюбних відносин 04 березня 2022 року.

Проте, у справі, що переглядається, не досліджувалося питання з якого часу сторони фактично припинили шлюбні відносини, оскільки вказане не впливає на вирішення питання щодо розірвання шлюбу в конкретному випадку.

Час припинення шлюбних відносин між сторонами може мати преюдиційне значення у інших можливих спорах між сторонами, де і підлягає встановленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За приписами ст. 112 СК України суд під час розгляду справи про розірвання шлюбу встановлює причини та мотиви його припинення, зокрема, може встановити час фактичного припинення шлюбно-сімейних відносин.

Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на час припинення шлюбних відносин між сторонами. Ці обставини судом не перевірялись та не встановлювались.

В даному спорі дата припинення шлюбних відносин не може встановлюватися, оскільки не є предметом доказування, а враховуючи, що справа слухалася без участі сторін, суд першої інстанції не міг встановити час припинення шлюбних відносин, оскільки матеріали справи таких доказів не містять.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує факт припинення шлюбних відносин між сторонами як 27 лютого 2022 року так і 04 березня 2022 року, а факт виїзду відповідачки за кордон 04 березня 2022 року, не може свідчити про те, що в день виїзду шлюбні відносини між сторонами були припинені. Зазначає, що дійсною причиною для припинення шлюбних відносин стало те, що відповідач у липня 2023 року повернувшись в Україну випадково дізналась, що позивач тривалий час проживає з іншою жінкою.

Проте зазначеним обставинам суд першої інстанції оцінки не надав.

Тому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині виключення з мотивувальної частини рішення суду відомостей щодо встановлення факту припинення шлюбних відносин сторін у справі з 04 березня 2022 року.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність виключення з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на те,що «Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з 04 березня 2022 року».

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Полуніної Катерини Анатоліївни задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2024 року у цій справі змінити, виключити з мотивувальної частини рішення посилання на те, що «Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинено з 04 березня 2022 року».

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 10 липня 2024 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Онищенко Е.А. Кочеткова І.В.