Справа № 570/3382/24
Номер провадження 2-з/570/15/2024
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2024 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

04 липня 2024 року до Рівненського районного суду Рівненської області надійшов позов від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву, відповідно до якої просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що є предметом позову. Зазначає, що предметом позову у даній справі є витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 та передання ОСОБА_1 належні останньому: культиватор вартістю 7 000 грн., плуг вартістю 12 000 грн. та картоплесаджалку вартістю 9 000 грн. Позивач у справі ОСОБА_1 вважає, що існує необхідність щодо вжиття заходів забезпечення позову, а саме, щодо накладенням арешту на спірне майно. Зважаючи на те, що позивач в судовому порядку просить витребувати з чужого незаконного володіння майно, яке відповідач відмовляється повертати та переховує в третіх осіб, а невжиття заходів забезпечення позову саме у вигляді накладення арешту на спірне майно, що належить на праві приватної власності позивачеві і незаконно утримується відповідачем, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, якщо таке буде прийняте на користь позивача, існує реальна необхідність у вжитті заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на спірне майно до набрання законної сили рішенням суду у такій справі. Вважає, що саме такі види забезпечення позову є співмірними та відповідають змісту заявлених позовних вимог.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд зважає на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За положеннями ч.3 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Отже, ЦПК України передбачає можливість розгляду заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи. Заслуховувати пояснення особи, яка подала заяву про забезпечення позову, є правом суду, а не обов`язком.

Дослідивши матеріали позовної заяви у межах вирішення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову суд дійшов до наступних висновків.

Заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1 ст. 151ЦПК України).

Предметом позову у даній справі є витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 та передання ОСОБА_1 належні останньому культиватор вартістю 7 000 грн., плуг вартістю 12 000 грн. та картоплесажалку вартістю 9 000 грн., які відповідач відмовляється повертати та переховує в третіх осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/1200/20.

З матеріалів справи не вбачається підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення даного позову, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав і законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинне мати очевидний та об`єктивний характер.

Заявник не обґрунтував, у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду у майбутній справі.

Отже, суд не може зробити висновку про наявність підстав, які б свідчили що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Також, в матеріалах справи відсутні відомості про майно на яке позивач просить накласти арешт.

З поданих додатків, що містяться в матеріалах справи, не можливо визначити індивідуальні ознаки речей, на які заявник просить накласти арешт. Тобто, незазначення позивачем індивідуальних ознак майна унеможливлює ідентифікувати певне майно. Індивідуальними ознаками майна є: колір, маркування, модель, артикул, тощо.

Відповідно до ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Отже, позивач не вказав, а суд позбавлений можливості встановити індивідуальні ознаки речей, на які заявник просить накласти арешт.

Навіть якщо суд і наклав би арешт на майно і описав його так, як про це просить позивач, то виконання ухвали суду стало б неможливим, оскільки державний чи приватний виконавець не зміг би ідентифікувати майно, на яке суд наклав арешт.

З огляду на зазначене суд не знаходить підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.

Суддя роз`яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення до подання позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.