РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/2660/19

провадження у справі № 2/0285/1111/24

09 липня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря судового засідання Валінкевич І.І.,

сторони у справі: позивач ТОВ «Автокредит Плюс», представники Чирва В.Г., ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , представник ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні справу за позовною заявою ТОВ «Автокредит Плюс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

25.07.2019 року представник позивача звернувся з вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за договором фінансового лізингу № К200A! від 11.05.2015 року (далі Договір лізингу) укладеного між ними у розмірі 63 458,14 грн. та сплачений судовий збір 1921,00 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 11.05.2015 року між позивачем та відповідачем укладений Договір лізингу, за умовами якого Товариство передало у платне користування відповідачу транспортний засіб автомобіль ВАЗ, модель 21144, 2007 року випуску, номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , тип хечбек, реєстраційний номер НОМЕР_2 , (далі Автомобіль), а відповідач зобов`язався прийняти автомобіль, сплачувати позивачу встановлені договором щомісячні платежі у розмірі 1965,00 грн. та платежі по відшкодуванню витрат, пов`язаних з виконанням договору, після закінчення строку якого право власності на автомобіль переходить до відповідача. Проте, належним чином не виконуючи умови договору, у відповідача утворилась вказана заборгованість, внаслідок чого виникла необхідність у зверненні до суду з вказаним позовом.

30.10.2019 року у справі ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Автокредит Плюс» заборгованість за Договором фінансового лізингу № К200A! від 11.05.2015 року у розмірі 63 458 грн. (шістдесят три тисяч чотириста п`ятдесят вісім) грн. 14 коп. та судовий збір 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп., а всього 65 379 (шістдесят п`ять тисяч триста сімдесят дев`ять) грн. 14 коп.

15.03.2024 року представник відповідача подав до суду заяву про перегляд заочного рішення.

20.05.2024 року заяву представника відповідача задоволено, скасовано заочне рішення у справі, постановлено розгляд справи по суті проводити у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні, призначено перше судове засідання.

04.06.2024 року представник відповідача подав до суду, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначає, що позовні вимоги грунтуються на публічному договорі про надання фінансового лізингу, що розміщений на сайті позивача. При цьому, позовна заява не містить відомостей про те, що відповідач ознайомлений із текстом такого Публічного договору та не надано доказів, що станом на момент підписання заяви діяли саме такі умови у публічній пропозиції. Крім того, позивачем не надано розрахунку заборгованості за відносинами, за якими позивач ставить вимогу про повернення коштів. До позовної заяви долучено довідку щодо стану заборгованості, з якої не зрозуміло які суми нараховувалися до оплати, які оплати були зараховані і в рахунок чого були розподілені позивачем. При цьому, вимоги за комісією є нікчемними, оскільки умови у цій частині є несправедливими. Також, має місце пропуск строків позовної давності, яку просив застосувати.

11.06.2024 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому просив відхилити заперечення відповідача повністю, вимоги позивача задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, які просив задовольнити. Щодо застосування до даних правовідносин строків позовної давності заперечив, вказав, що 25.10.2018 року відповідач здійснив останній лізинговий платіж, а тому строки не пропущенні.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, останній подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у відсутності відповідача, застосувати до позову позовну давність. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обгрунтовуються, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 11.05.2015 року відповідач підписав заяву про приєднання до публічного договору № К200A! від 11.05.2015 року, згідно з якою надав свою згоду на приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу на умовах, визначених цим договором, який розміщено на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.com.ua (а.с.12).

Відповідачем не заперечується та обставина, що за умовами договору фінансового лізингу № К200A! від 11.05.2015 року він отримав від ТзОВ «Автокредит Плюс» у платне користування транспортний засіб автомобіль ВАЗ, модель 21144, 2007 року випуску, номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , тип хетчбек, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.13).

У свою ж чергу, встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 27.11.2014 зазначений Автомобіль належить на праві власності ТзОВ «Автокредит Плюс» (а.с.15).

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд керується наступним.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

Так, суд враховує, що у постанові від 02 жовтня 2019 року в справі №175/3297/16-ц Верховним Судом висловлена наступна правова позиція.

Правовідносини, які виникають у зв`язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізинговий платіж).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 («Лізинг») Глави 58 («Найм (оренда»)) ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Ураховуючи аналіз норм чинного цивільного законодавства України, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору та правила статті 628 ЦК України.

За імперативними положеннями статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Отже, матеріалами справи доводиться, що договір фінансового лізингу № К200A! від 11.05.2015 року нотаріально посвідчений не був. За таких обставин, вищевказаний договір, підписаний сторонами, є нікчемним, тобто не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коди одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки договір фінансового лізингу у зв`язку з непосвідченням його у нотаріальному порядку є нікчемним та не породив юридичних наслідків, то належить повернути сторони у становище, яке існувало до укладення відповідного договору, тобто застосувати двосторонню реституцію.

Так, на виконання умов договору лізингу № К200A! від 11.05.2015 року ТзОВ «Автокредит Плюс» придбало та передало в користування ОСОБА_2 транспортний засіб автомобіль ВАЗ, модель 21144, 2007 року випуску, номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , тип хетчбек, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Під час судового засідання у суді представник позивача зазначив, що відповідач автомобіль, який отримав згідно договору фінансового лізингу, позивачу не повернув, місце знаходження автомобіля позивачу не відоме.

Разом із тим, відповідно до наданої позивачем довідки щодо стану заборгованості за договором фінансового лізингу від 12.06.2019 року за відповідачем рахується, у тому ж числі, заборгованість по відшкодуванню вартості предмету лізингу у розмірі 19 604,33 грн 00 коп. (а.с.11).

Збирання доказів у цивільній справі не є обов`язком суду, оскільки дана справа не пов`язана із захистом малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними, чи дієздатність яких обмежена, а також відсутні інші випадки, передбачені законом, які б надавали право колегії суддів апеляційного суду збирати докази.

Отже, належними та допустимими доказами не доведений інший розмір заборгованість по відшкодуванню вартості предмету лізингу.

Відтак, з урахуванням вище викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Зокрема, з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Автокредит Плюс» підлягає стягненню залишок по відшкодуванню вартості предмету лізингу у розмірі 19 604 грн 00 коп.

При цьому, не підлягає задоволенню клопотання представника відповідача щодо застосування до даних правовідносин строку позовної давності, оскільки загальний строк позовної давності позивачем не пропущений. Так, згідно пояснень представника позивача відповідач здійснив останній лізинговий платіж 25.10.2018 року, які відповідачем не спростовані, а до суду позивач звернувся з позовом 25.07.2019 року.

Щодо розподілу судового збору, то судом встановлено наступне.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення представником позивача при подачі позову до суду сплачено 1 921 грн 00 коп. судового збору.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 593 грн 40 коп. судового збору.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, статтями 526, 530, 629, 806 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ТОВ «Автокредит Плюс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» 19 604 грн. ( дев`ятнадцять тисяч шістсот чотири) грн 33 коп. та 593 ( п`ятсот дев`яносто три) грн 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Найменування сторін:

позивач - ТОВ «Автокредит Плюс» (місцезнаходження - м.. Дніпро, пр. Праці, 2Т, );

відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса для листування - АДРЕСА_2 ( для ТОВ "ЮК ПІК")).

Дата складення повного судового рішення 12.07.2024 року.

Суддя А.В.Михайловська