П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року м. Київ

Справа №359/8383/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/10721/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Бевзи А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Журавського В.В. 07 березня 2024 року в м. Бориспіль, повний текст рішення складений 15 березня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки та стягнення аліментів на її утримання,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила звільнити її від сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2022 року; стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в період часу з 14 червня 2003 року по 16 листопада 2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . За час перебування у шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2022 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 грудня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. На даний час неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на її повному матеріальному утриманні.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки та стягнення аліментів на її утримання - задоволено частково.

Припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2022 року по справі №359/13017/21.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що неповнолітня ОСОБА_3 припинила проживати разом з батьком ОСОБА_2 та проживає разом з матір`ю та перебуває на її матеріальному утриманні. За таких обставин, у ОСОБА_2 припинилось право на стягнення аліментів на утримання дочки, а тому ОСОБА_1 належить звільнити від подальшої сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , які стягнуті на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2022 року.

Щодо стягнення з аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , то суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, ОСОБА_2 має поганий стан здоров`я або тяжке матеріальне становище, тому суд вважав, що з ОСОБА_2 на користь позивача допустимо стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, а не з дати пред`явлення позову.

Не погодилась із вказаним заочним рішенням суду позивач, нею подано апеляційну скаргу, в якій вона вказує на те, що рішення суду є необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи. Зазначає, що її неповнолітня дочка ОСОБА_3 припинила проживати з відповідачем у справі з серпня 2023 року. В позовній заяві вона просила стягнути аліменти з відповідача, починаючи з моменту подання позову, і до досягнення дитиною повноліття. Однак, судом першої інстанції не досліджувалось питання, з якого саме часу донька почала проживати з нею, що стало підставою для безпідставного отримання відповідачем аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка фактично проживала з нею, протягом всього строку розгляду позовної заяви, що складає понад один рік.

Також позивач вказує на те, що за змістом ч.1 ст. 19 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави приймати рішення у справі про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дочки, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили та досягнення дитиною повноліття.

На підставі викладеного, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дочки, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та досягнення дитиною повноліття, а починаючи стягнення з дати звернення з позовом до суду, а саме з 28 серпня 2023 року та досягнення дитиною повноліття.

Відповідач правом на надання відзиву не скористався.

Учасники справи в судове засідання не з`явились., про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

В день призначеного судового розгляду 20 червня 2024 року засобами електронної пошти від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Судове повідомлення направлене на поштову адресу відповідача, повернуто поштовим відділенням 23 травня 2024 року з відміткою «адресат відсутній», що в силу п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки .

Тому керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність її учасників.

В порядку ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлені, та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2009 року у справі № 2-3468/2009 розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с.13/.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2009 року у справі № 2-3475/2009 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 вересня 2009 року і до її повноліття.

Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.14/.

Згідно з витягу з реєстру Бориспільської територіальної громади та довідки про склад сім`ї виданої КП «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» № 552 від 16 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 (з 31 січня 2012 року) та її діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 31 січня 2012 року), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 25 жовтня 2013 року) мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.18-21/.

За даними Єдиного державного демографічного реєстру відповідач ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 /а.с.17,36/.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2021 року у справі № 359/9358/20 було визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_2 .

Звільнено ОСОБА_2 від сплати аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2014 року на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дати звернення з позовом до суду з 23 березня 2021 року та припинити їх стягнення /а.с.22-27/.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2022 року у справі № 359/13017/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а саме з 21 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття /а.с.29-32/.

Матеріали справи місять копії з Єдиного державного реєстру судових рішень з зашифрованими персональними даними, проте апеляційним судом перевіренні дані за допомогою повного доступу.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

В порядку визначеному ч.3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову.

Положеннями ст. 188 СК України визначено, що Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

В порядку визначеному ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21 викладено правовий висновок такого змісту: «Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц

У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 742/3439/2 Верховний Суд вказав на те, що ураховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, встановивши, що у період із 27 грудня 2021 року до 10 листопада 2022 року дитина проживала разом із батьком, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами у зазначений період. Стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину за умови, що вона проживала з ним та перебувала на його утриманні у вказаний період, суперечить положенням статті 181 СК України, за змістом якої аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час звернення до суду з позовом дитина досягла віку 15 років.

За рішенням суду від 22 жовтня 2021 року у справі № 359/9358/20 було визначено місце проживання ОСОБА_3 разом з батьком - відповідачем у справі та було звільнено його від сплати аліментів на користь матері - позивача у справі.

За рішенням суду від06 травня 2022 року у справі №359/13017/21 стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у частці від заробітку починаючи з 21 грудня 2021 року.

З урахуванням предмета цього спору (звільнення від сплати аліментів з серпня 2023 року) однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживала дитина у визначений період часу, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

За змістом ст. 273 ЦПК права особа, з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі, у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов'язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку, може звернутися із відповідним позовом.

При зверненні до суду з позовом 28 серпня 2023 року позивач вказувала, що вже на той час дитина ОСОБА_3 проживає разом з нею. З матеріалів справи вбачається, що дитина ОСОБА_3 надавала свої пояснення в суді першої інстанції, вказавши що проживає разом з позивачем. Відповідачем жодних заперечень подано не було.

Виходячи з положень ч.3 ст.160 СК України ОСОБА_3 , як дитина, яка досягла чотирнадцяти років має право самостійно визначати місце свого проживання і наразі цим місцем проживання є проживання разом з матір`ю - позивачем у справі. У зв`язку з цим позивач не має обов`язку перед відповідачем по сплаті аліментів на утримання дитини, та навпаки має право на одержання аліментів від відповідача в судовому порядку.

Врахувавши наведені вище положення законодавства, та встановивши, що дитина проживає разом із позивачем, суд першої інстанції зробив вірний висновок про наявність підстав для звільнення позивача від сплати аліментів та для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини. Проте судом першої інстанції не була встановлена дата з якої дитина почала проживати разом з позивачем, внаслідок чого звільнення від сплати аліментів має місце з моменту набрання рішення законної сили. Вказане порушує право позивача, оскільки при фактичному здійсненні утримання дитини, вона має обов`язок по сплаті аліментів на користь відповідача. При цьому даних про відмову/повернення відповідачем позивачу чи дитині грошових коштів, що є сумою аліментів і є власністю останньої матеріали справи не містять.

Виходячи з положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Отже вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів суд першої інстанції мав застосувати наведені положення законодавства. Відповідно, момент виникнення у позивача права на отримання аліментів на утримання дитини у зв`язку із зміною місця проживання дитини, безумовно пов`язаний з моментом звільнення позивача від сплати аліментів на утримання дитини.

Таким чином доводи апеляційної скарги позивача слід визнати такими, що знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Наведене вище не було враховане судом першої інстанції, у зв`язку з цим апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення дати звільнення позивача від сплати аліментів на утримання дитини, визначивши її датою 28 серпня 2023 року та початкової дати стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2024 року - змінити,в частині визначення дати звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання дитини на користь ОСОБА_2 , та початкової дати стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.

У зв`язку з цим абзац другий та третій резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

Припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2022 року у справі №359/13017/21 з 28 серпня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 28 серпня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук