Справа № 750/1319/24
Провадження № 2/750/746/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого - судді Рахманкулової І.П.,

секретаря Мойсієнко К.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Першої чернігівської державної нотаріальної контори про скасування постанови,

треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року ОСОБА_6 звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Першої чернігівської державної нотаріальної контори, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову державного нотаріуса Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайної О.І. про відмову у вчинені нотаріальної дії від 15 грудня 2021 року № 1327/02-31, а саме відмову ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 .

Вказану справу було визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Карапуті Л.В.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Карапути Л.В. від 31 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Проте, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_9 з посади судді Деснянського районного суду м. Чернігова відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 26.03.2024 № 887/0/15-24 та на підставі рішення зборів суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.03.2024 № 4 вказану справу передано до канцелярії суду для призначення повторного автоматизованого розподілу в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2024 року дану справу визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Рахманкуловій І.П.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П. від 02.04.2024 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Державний нотаріус Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайна О.І. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі посилаючись, зокрема, на те, що позивачем не вірно визначено сторону відповідача, оскільки свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом, а Перша чернігівська державна нотаріальна контора не має такого права, а тому і не може бути стороною у даному спорі. Також у відзиві зазначено, що у зв`язку зі зміною складу спадкоємців за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 , оскільки рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.04.2020 було встановлено факт вступу у володіння та управління спадщиною його сином - ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщина підлягала перерозподілу. Спадкоємцям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 нотаріусом було роз`яснено порядок подачі відповідних заяв до нотаріальної контори для врегулювання даного питання, але ОСОБА_4 , ознайомившись із вказаним рішенням суду, була обурена його змістом та відмовилася подавати будь-які заяви до нотаріальної контори і для вирішення всіх спірних питань запропонувала ОСОБА_3 звернутися до суду. Оскільки ОСОБА_4 уже отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом, проте питання отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю, не вирішувалося, а тому нотаріусом було роз`яснено про необхідність перерозподілу часток у спадщині, але спадкоємці не дійшли згоди з цього питання і ОСОБА_4 відмовилася писати заяву з приводу іншого майна, що входить до складу спадщини і на яке претендує позивач. Нотаріус у своєму відзиві також зазначила, що позивач просила її винести постанову про відмову їй у видачі свідоцтва на спадщину для подальшого звернення до суду з позовною заявою. При цьому, вона зауважила, що її цікавить виключно частка у спірному будинку і на інше майно, на яке ОСОБА_4 отримала свідоцтва про право на спадщину, вона не претендує. Проте, нотаріус пояснила, що не може видати свідоцтво про право на частину спадщини, оскільки прийняття спадщини з умовою чи із застереженням відповідно до чинного законодавства не допускається. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщину, а від іншої відмовитися. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Саме у зв`язку з тим, що необхідно вирішити питання про перерозподіл часток у спадщині за всіма спадкоємцями, які звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, і без їх згоди це питання не може бути вирішено нотаріусом, а тому було винесено оскаржувану постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Державний нотаріус Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайна О.І. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення повідомлялися завчасно та належним чином. ОСОБА_4 надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідусь позивача ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 14.02.2019 (а.с. 8).

На момент смерті ОСОБА_10 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі житлові будинки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, за життя була усна домовленість між ОСОБА_10 та його дітьми: дочкою ОСОБА_4 (третя особа) та сином ОСОБА_8 (батьком позивача), що житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 має дістатися його донці, а житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 залишиться синові.

Саме тому, 14 серпня 1991 року ОСОБА_10 було складено заповіт, згідно якого житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 заповідався ОСОБА_4 (а.с. 68).

Проте, заповіту на користь сина - ОСОБА_8 , батько не складав.

Як вбачається з копії спадкової справи, наданої на запит суду, після смерті ОСОБА_10 із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_4 (а.с. 64).

12 жовтня 2021 року на її ім?я було видано свідоцтво за реєстровим № 2-6566 про право на спадщину за заповітом (а.с. 40 на звороті) та 10 листопада 2004 року були видані свідоцтва за реєстровим № 2-5625 і № 2-5626 про право на спадщину за законом на земельні ділянки як єдиному спадкоємцю (а.с. 41, 41 на звороті).

Крім того судом встановлено, що 3/7 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається з копії спадкової справи № 849/2001, наданої на запит суду, спадщину після смерті ОСОБА_11 прийняла її дочка ОСОБА_4 .

У житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживав та був зареєстрований син ОСОБА_10 ОСОБА_8 (батько позивача).

ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, оскільки проживав у житловому будинку АДРЕСА_1 , доглядав його, обробляв земельну ділянку, а тому вважав, що фактично прийняв спадщину після смерті батька.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 15 червня 2016 року (а.с. 9).

ОСОБА_4 не подавала нотаріусу документів на підтвердження того, що до складу спадщини входить ще й частина житлового будинку по АДРЕСА_1 та свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в ньому не отримувала.

ОСОБА_3 у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с. 37). Також, після його смерті спадщину фактично прийняв його син - ОСОБА_5 (третя особа), оскільки проживав зі спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини відповідно до довідки Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 929 від 14.02.2019 (а.с. 38 на звороті).

Ще один син покійного ОСОБА_12 подав до нотаріальної контори заяву про відмову від належної йому частки у спадковому майні на користь позивача (а.с. 38).

Як вбачається з копії спадкової справи, наданої на запит суду, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_8 не має.

Проте, постановою державного нотаріуса Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайної О.І. № 1289/02-31 від 27.08.2019 ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки її батько ОСОБА_8 належним чином не оформив право власності на нього після смерті свого батька ОСОБА_10 (а.с. 44).

Для встановлення факту, що батько позивача ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 вступив у володіння та управління спадковим майном після смерті свого батька - ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 зверталася до суду із відповідною заявою

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 квітня 2020 року у справі № 750/14215/19 було встановлено вказаний факт (а.с. 15-17).

Рішення суду було надано до нотаріальної контори, натомість 15 грудня 2021 року державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайною О.І. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 18).

Відмова обґрунтована тим, що відповідно до матеріалів спадкової справи № 709/2001, заведеної Першою чернігівською державною нотаріальною конторою щодо майна після смерті ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємицею яка прийняла спадщину за заповітом є ОСОБА_4 . Відповідно до рішення Деснянського районного суду про встановлення факту, що має юридичне значення від 07 квітня 2020 року встановлено факт, що ОСОБА_8 вступив у володіння та управління спадковим майном після смерті рідного батька ОСОБА_10 . В той же час іншим спадкоємцем, який прийняв спадщину, як за заповітом так і за законом, є ОСОБА_4 . Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Правил ведення нотаріального діловодства встановлено порядок видачі свідоцтв про право на спадщину та їх форма. Свідоцтво про право на спадщину видається особисто спадкоємцям або їх представникам. Тому, свідоцтво про право на спадщину повинно видаватись по спадковій справі № 709/2001 ОСОБА_4 на 1/2 частку спадкового майна, частка ОСОБА_8 залишається відкритою та після долучення матеріалів спадкової справи № 709/2001 підлягає видачі його спадкоємцям по спадковій справі № 538/2016.

Державний нотаріус Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайна О.І. у судовому засіданні пояснила, що у зв`язку із наданням позивачем до нотаріальної контори рішення суду, яким було встановлено факт вступу у володіння та управління спадщиною ОСОБА_8 , 06 січня 2021 року нею було відправлено відповідне повідомлення за N 8/02-14 на ім?я ОСОБА_4 та запрошено останню до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав (а.с. 45). 15 грудня 2021 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прибули на прийом до державного нотаріуса, де їм було роз`яснено, що спадкове майно є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Нотаріусу невідомо чи був поділ спільного майна подружжя за їх життя, тому ОСОБА_4 , як єдина спадкоємиця, яка прийняла спадщину після смерті матері, має право на виділення на ім?я ОСОБА_11 1/2 частки у спільному майні подружжя або подати заяву про те, що їй відомо, що за життя поділу майна між батьками не було та вона не бажає скористатися цим правом. Також, у зв`язку із зміною складу спадкоємців, ОСОБА_4 було запропоновано подати відповідну заяву щодо перерозподілу часток та отримати свідоцтва про право на спадщину на належну їй частку спадкового майна після смерті батька ОСОБА_10 . Проте, ОСОБА_4 , ознайомившись зі змістом рішення суду від 07 квітня 2020 року, була обурена його змістом та відмовилась подавати будь-які заяви. Для вирішення спору між спадкоємцями, ОСОБА_3 попросила нотаріуса винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, яку наразі сама і оскаржує. Також, позивач просила видати їй свідоцтво про право на спадщину лише на частку у будинку АДРЕСА_1 , але нотаріус пояснила, що не може видати свідоцтво про право на частину спадщини (конкретне спадкове майно), оскільки прийняття спадщини з умовою чи із застереженням відповідно до чинного законодавства не допускається.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Частиною третьою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Разом із тим, статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до статті 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить у порядку спадкування до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК України).

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Суд зазначає, що законодавець передбачає можливість оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні до суду (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). У такому разі позовні вимоги можуть бути пред`явлені безпосередньо до нотаріуса.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.

У порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин.

Якщо право позивача оспорюється іншими учасниками конкретних цивільних правовідносин, які вважають, що вчинення чи не вчинення певної нотаріальної дії вплине на їх права та обов`язки, такий спір підлягає розгляду саме між особою, яка безпосередньо брала участь у нотаріальному процесі та особою, яка оспорює права, які виникають на підставі вчинення нотаріальної дії.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 325/1141/18 (провадження № 61-5045св19).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову державного нотаріуса Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайної О.І. про відмову у вчинені нотаріальної дії від 15 грудня 2021 року № 1327/02-31, а саме відмову ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 .

При цьому, представник позивача у судовому засіданні зазначив, що отримавши від державного нотаріуса Підгайної О.І. відзив на позовну заяву, зрозумів підстави відмови і вважає, що в цій справі, без згоди всіх спадкоємців на перерозподіл часток, нотаріус не може видати позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, представник позивача вважає, що оскаржувана постанова нотаріуса є не достатньо мотивованою, у зв`язку із чим підлягає скасуванню.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

Під час розгляду справи встановлено, що спадкоємці не дійшли між собою згоди у вирішенні питання про перерозподіл часток у всій спадковій масі і не подали нотаріусу відповідних заяв, а тому між ними існує спір.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17.

Ураховуючи зміст і характер спірних правовідносин між учасниками справи та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що у цій справі фактично існує спір між спадкоємцями та відсутність їх згоди на перерозподіл часток у всьому спадковому майні.

За таких обставин цей спір стосується прав та обов`язків також і ОСОБА_4 та іншого спадкоємця ОСОБА_5 , які не залучені до участі у справі в якості відповідачів/співвідповідачів, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину позивачу залежить від вирішення питання про перерозподіл часток у спадщині між усіма спадкоємцями за законом, так як вони не досягли згоди та не подали нотаріусу відповідних заяв для вирішення цього питання.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 28 лютого 2024 року у справі № 373/791/23.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що не залучення до участі у справі ОСОБА_4 саме в якості відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) до Першої чернігівської державної нотаріальної контори (місцезнаходження: вул. Василя Тарновського, 15, м. Чернігів, ) про скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.06.2024.

Суддя