П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року м. Київ

Справа №761/19819/21-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/3479/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Бевзи А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кворум» та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Ільєвої Т.Г. 02 серпня 2023 року у м. Києві, повний текст рішення складений 02 серпня 2023 року та на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Ільєвої Т.Г. 21 вересня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кворум», Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив суд стягнути з ТДВ «Страхова компанія Кворум» на його користь 20000,00 грн відшкодування, а з ТОВ «Делівері» 1500,00 грн відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до квитанції №, виданої ТОВ «Делівері», відправникові ОСОБА_2 , на ім`я отримувача вантажу ОСОБА_1 , вказане товариство зобов`язалось здійснити перевезення вантажу - меблі корпусні загальною масою 147 кг, об`ємом 2,06 м3. Зазначений вантаж було представлено у відділення Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» - склад Київ - 10, вул. Причальна, 5-А, на момент передачі вантажу до перевезення вантаж було упаковано належним чином. Наведене підтверджується, укладеним публічним договором про надання послуг доставки товарів в редакції від 15 листопада 2018 року, з ФОП ОСОБА_3 , який діє під знаком для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», про що було видано відповідну квитанцію від 02 листопада 2020 року. Зокрема, змістом цих документів підтверджується факт цілісності меблів та їх упакування належним чином для перевезення.

На момент прийняття вантажу до перевезення відділення ТОВ «Делівері», останній не виявив жодних пошкоджень вантажу чи невідповідності його пакування правилам та без жодних застережень прийняв вантаж до перевезення, про що видав відповідну квитанцію №.

Одночасно із укладенням договору перевезення, було укладено договір добровільного страхування вантажу та багажу (вантажобагажу) № від 02 листопада 2020 року із ТОВ «Страхова компанія «Кворум». За цим полісом страхова сума складала 35000, 00 грн.

06 листопада 2020 року зазначений вантаж прибув до місця перевезення, а саме м. Мукачева вул. Академіка Морозова, 20 на склад перевізника - ТОВ «Делівері».

Огляд отримувачем в присутності представників перевізника виявив, що наявне порушення цілісності упаковки вантажу, а сам вантаж мав механічні пошкодження. Практично кожна одиниця вантажу мала ушкодження різного ступеня, такі як розбиті елементи оздоблювання, тріснуті ніжки, розшарування, подряпини по периметру деталей. Розбито скло та дзеркало. Того ж дня ТОВ «Делівері» було подано заяву щодо виявлених пошкоджень, також одночасно було подано заяву до ТДВ «СК «Кворум», щодо виплати страхового відшкодування. При цьому позивач, діючи за вказівкою працівників ТОВ «Делівері», змушений був забезпечити огляд вантажу особою, яка здійснює реставраційні роботи меблів на складі ТОВ «Делівері» та забезпечити обрахування вартості реставраційних робіт на стадії подачі заяви про пошкодження вантажу. За результатом оцінки вартості реставраційних робіт від 06 листопада 2020 року їх вартість склала 19500 грн. ТОВ «Делівері» відмовилось скласти документи про факт пошкодження за участю позивача, пославшись на те, що для цього необхідний представник служби безпеки. З огляду на це, одразу в приміщенні складу ТОВ «Делівері», позивачем було зафіксовано окремі фактичні пошкодження, за допомогою фото фіксуючого засобу.

В подальшому на телефон позивача надійшло повідомлення щодо призначення службового розслідування, якому було присвоєно номер 70122. Через деякий час ТОВ «Делівері» надіслав повідомлення про відмову у виплаті відшкодування за пошкоджений вантаж, що і послугувало причиною звернення до суду.

У зв`язку з тим, що неналежне перевезення вантажу відповідачем не лише має наслідком пошкоджений вантаж, а й те, що позивач відчув певні незручності, у зв`язку з цим змушений вносити певні корективи в особисте життя, витрачати особистий час на залагодження виниклої проблеми, забезпечувати участь оцінювача шкоди, шукати особу, яка усуватиме пошкодження, здійснювати додаткове розвантаження та вивантаження меблів під час реставрації, а також через нерозв'язання спірної ситуації позасудовим способом, витрачанням свого особистого часу на звернення до суду, у зв`язку з неможливістю захистити порушене право споживача, що негативно позначилося на психологічному та фізичному стані позивача, і призвело до моральних страждань, у вигляді стресу та відчуття болючої несправедливості допущеної щодо останньої відповідачем.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кворум», Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» про захист прав споживачів - задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кворум» на користь ОСОБА_1 відшкодування в розмірі 20000,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1500,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що стороною відповідача не було надано доказів на спростування заявлених позовних вимог. Тому суд виходячи з положень чинного законодавства, якими встановлена відповідальність експедитора за невиконання або неналежне виконання обов'язків, які передбачені договором транспортного експедирування, вважав наявними підстави для притягнення відповідачів до цивільної відповідальності за заподіяну позивачу матеріальну та моральну шкоду.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2023 року клопотання ОСОБА_1 про розподіл судових витрат- задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 278, 80 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кворум» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3721, 20 грн.

Дане рішення мотивовано тим, що позовні вимоги були задоволені судом, а тому наявні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача понесених ним судових витрат.

Не погодилось із вказаним судовим рішенням ТДВ «СК «Кворум», представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Представник відповідача вказує, що в одній позовній заяві позивачем було об`єднано дві абсолютно не пов`язані між собою вимоги до двох різних відповідачів. Вказує, що суд першої інстанції зобов`язаний був повернути позовну заяву позивачу.

Вказує, що позивачем було сплачено 140,00 грн страхового платежу. При прийнятті вантажу, відправнику було запропоновано доупакувати вантаж для його цілісності, але він відмовився. Про відмову від належного упакування вантажу свідчать відповідні відмітки у квитанції про прийом вантажу №, замовлення на збирання вантажу, документу щодо службового розслідування по акту. Позивачем не було вжито заходів щодо належного упакування меблів для перевезення, тобто він був попереджений про неналежне упакування вантажу, а тому усвідомлював та прийняв на себе всі ризики пошкодження вантажу. Крім того, з доданих до позовної заяви фотокарток вбачається, що біля пошкоджених меблів наявна звичайна плівка, а не бульбашкова, як було вказано позивачем. Також при перевезенні вантажу не було забезпечено належне розміщення та кріплення меблів, що перевозились, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Стосовно реставраційних робіт меблів вказує, що вартість таких робіт, навіть без наявності спеціальних знань, не можна визначати у розмірі, що складає більше 57% вартості всього вантажу.

На підставі викладеного, просить скасувати основне та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Також не погодилось із зазначеними рішеннями суду першої інстанції ТОВ «Делівері», представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про те, що відправником некоректно було запаковано вантаж, скло не було демонтовано, ножви виступали, а ззовні не були захищені, деякі меблеві деталі були закриті картоном лише частково. Більше того, відповідачем було повідомлено відправника про неналежність пакування, проте останній відмовився від доупакування вантажу.

Зазначає, що позивачем не було наведено жодних доказів, які б підтверджували безпосередній факт вини відповідача у пошкодженні вантажу, а тому вина залишилась недоведеною, у зв`язку з чим неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та наслідком у формі пошкодження вантажу.

Відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалась вартість реставраційних робіт.

Крім того, позивачем не було доведено та наведено докази, які б підтвердили факт моральних страждань. Не було зазначено, в чому полягали моральні страждання та йому було завдано душевного болю, а тому незрозумілим залишається та обставина, на якій підставі суд стягнув моральну шкоду.

На підставі викладеного просить основне і додаткове рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач вказує на те, що доводи апеляційних скарг зводяться до того, що пошкодження вантажу відбулося з вини другого відповідача, а також те, що на думку апелянтів, розмір завданих збитків не було доведено. Вказує, що втрата, нестача і пошкодження вантажу є наслідком його незбереження під час перевезення, що свідчить про неналежне виконання перевізником своїх обов`язків за договором перевезення. ТОВ «Делівері» прийняв вантаж, упакований без будь-яких зауважень, при цьому розпакувавши вантаж було виявлено факт пошкодження, а тому логічним є висновок, що пошкодження відбулось під час перевезення вантажу.

Також вказує, що ПП «Тарасов» було надано попередній розрахунок реставраційних робіт. ПП «Тарасов» тривалий час здійснює підприємницьку діяльність із виготовлення, а отже має відповідні знання щодо вартості певного виду робіт та сировини, які необхідні для виготовлення меблів, а тому розмір понесених витрат підтверджується відповідними квитанціями про сплату.

На підставі викладеного, просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача ТДВ «СК «Кворум» - Якушова Н.Е. підтримала подану ними апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила її задовольнити.

Представники відповідача ТОВ «Делівері» - Березна А.М. та Желудков В.В. підтримали подану ними апеляційну скаргу, просили про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні пред`явлених до них позовних вимог.

Представник позивача - адвокат Сова В.В. заперечувала проти доводів апеляційних скарг, просила апеляційні скарги відповідачів залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду розглянуті і задоволені клопотання сторін у справі щодо долучення до матеріалів справи доказів, з огляду на необхідність повного і всебічного розгляду справи та забезпечення рівності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлені, та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Згідно з Публічним договором надання транспортно-експедиторських послуг, затвердженого наказом ТОВ «Делівері» № 1 від 14 травня 2019 року (із змінами від 26 червня 2020 року), договір є обов`язковим до виконання ТОВ «Делівері», як експедитором, з дати його оприлюднення на офіційному сайті (п.1.8). Договір укладається шляхом акцепту (прийняття) замовником всіх умов даного Договору без підписання примірника і має юридичну силу відповідно до положень ст. ст. 633,634 ЦК України (п.1.9). Договір набуває чинності в момент передачі вантажу експедитору для надання послуг, що передбачені договором, та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором (п.1.11) /т.2 а.с. 44-50/.

Відповідно до п.2.1. договору експедитор зобов`язується за плату і за рахунок замовника організувати перевезення вантажу і надання інших послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу, а замовник зобов`язується їх прийняти та оплатити на умовах визначених договором.

Згідно з п.2.2. договору експедитор приймає вантаж до перевезення згідно із замовленням вантажовідправника, з оформленням та видачею вантажовідправнику квитанції, що є єдиним документом, підтверджуючим прийняття вантажу для організації перевезення. Вантажовідправник зазначає платника вартості послуг експедитора за перевезення вантажу, про що вноситься відповідна інформація у квитанцію.

У п.3.3. договору визначені обов`язки вантажовідправника, серед яких: до моменту передачі вантажу експедитору для організації перевезення ознайомитись на сайті з положеннями Договору, Правил та Інструкції (п.3.3.1); запакувати вантаж для його збереження під час транспортування та завантажувально-розвантажувальних робіт (п.3.3.2); завчасно замаркувати кожне вантажне місце (п.3.3.3); дотримуватись положень Договору та Правил (п.3.3.4).

Пунктом 6 договору визначені вимоги до пакування вантажів. Упаковка вантажу повинна відповідати вимогам, встановленими Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року, із змінами та доповненнями, Державними стандартами України, а також Правилами. Вимоги до упаковки: вид упаковки має відповідати особливостям вантажу; упаковка повинна забезпечувати повне збереження вантажу під час його транспортування з урахуванням вантажно-розвантажувальних робіт; упаковка повинна відповідати кліматичним умовам; упаковка повинна враховувати можливість перевантаження вантажу в дорозі, температурний режим і вологість, пору року (погодні умови). Замовник відповідає за всі наслідки неправильної упаковки вантажів (бій, поломка, деформація, протікання і т.д.), а також застосування упаковки, яка не відповідає особливостям вантажу, його масі або встановленим стандартам і технічним умовам. Вантажовідправник зобов`язаний самостійно опломбувати (опечатати) всі здані ним до перевезення вантажні місця, щоб запобігти доступу до їх вмісту. У разі не виконання зазначеної вимоги експедитор не несе відповідальності за збереження вантажу в неопломбованому (не опечатаному) вантажному місці. Експедитор не зобов`язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення та відповідності упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та державним стандартам.

Пунктом 7 договору визначені вимоги до маркування вантажів. При здачі вантажу до перевезення вантажовідправник зобов`язаний завчасно замаркувати кожне вантажне місце відповідно до Державних стандартів України. На вантаж, який вимагає особливого поводження при транспортуванні і вантажо-розвантажувальних роботах, замовник (вантажовідправник) зобов`язаний нанести на всіх вантажних місцях спеціальне маркування: «ВЕРХ», «СКЛО», «ОБЕРЕЖНО», «НЕ КАНТУВАТИ», «БОЇТЬСЯ ХОЛОДУ» та ін.; відповідальність за відсутність маркування та її наслідки покладається на замовника.

Аналогічні положення містяться і в Правилах транспортного експедирування, затверджених наказом ТОВ «Делівері» № 2 від 14 травня 2019 року (із змінами від 26 червня 2020 року) /т.2 а.с.51-55/.

А саме у п.2.1. вказано, що вантаж повинен здаватися вантажовідправником до перевезення в запакованому, опечатаному, промаркованому вигляді із зазначенням виду (типу), точної ваги (обсягу), кількості місць та супровідними документами. Відповідальність за вміст, що знаходиться у вантажному місці, несе вантажовідправник (п.2.1.).

У п. 2.6. визначено, що експедитор не несе відповідальності за збереження при транспортуванні вантажу, який був поданий вантажовідправником до перевезення в стані, що не відповідає правилам перевезення, і який не приведений у відповідний стан у строк, який забезпечує своєчасне його відправлення до пункту призначення. У випадку прийняття до перевезення такого вантажу про не відповідність його упаковки правилам обов`язково робиться застереження в квитанції.

Пунктом 3 Правил визначені вимоги до упаковки вантажів, які ідентичні вимогам до пакування вантажів визначених п. 6 публічного договору.

Пунктом 4 Правил визначені вимоги до маркування вантажу, які ідентичні вимогам до пакування вантажів визначених п. 7 публічного договору.

Згідно з квитанцією про прийом вантажу № виданою ТОВ «Делівері» 29 жовтня 2020 року, відправником вантажу є ОСОБА_2 , отримувачем визначений ОСОБА_1 . Датою відправки визначено 02 листопада 2020 року з м. Києва, а датою прибуття до м. Мукачево 05 листопада 2020 року. Вантаж - меблі корпусні в зборі (без пакування/ в заводській упаковці), кількість 8 штук, вагою 147 кг, об`єм 2,06 м3 з приміткою про відмову від доупакування. Платником послуги визначений ОСОБА_1 . Також в квитанції та у замовленні вказано про страхування багажу, платником якого є ОСОБА_1 , цінність вантажу визначена у 35000 (тридцять п`ять тисяч) гривень /т.1 а.с.8/.

Також сторонами було оформлено замовлення на забирання та перевезення вантажу №, де відправником визначено ОСОБА_2 , отримувач ОСОБА_1 , вантаж - меблі корпусні в зборі (без пакування/ в заводській упаковці), кількість 8 штук, вагою 147 кг, об`єм 2,06 м3, з м. Києва до м. Мукачево. У примітках в замовленні вказано про відмову від доупакування та про розбите дзеркало /т.1 а.с.7/.

Ні квитанція, ні замовлення не містить підписів сторін договору, проте учасниками справи визнані обставини наявності договірних відносин між ними.

В іншій копії квитанції № вказані дані відправника - ОСОБА_2 , отримувач - ОСОБА_1 , місто прибуття Мукачево, кількість місць -8, цінність вантажу - 35000. Також містяться позначки у графах «відмова від додаткової упаковки» та «страхування вантажу» /т.2 а.с.91/.

Матеріали справи місять витяг з договору страхування ТДВ «СК «Кворум» /т.1 а.с.151-152/.

У п.2.1 цього договору визначено, що страховим випадком є факт настання збитків, втрати, загибелі, пошкодження всього або частини вантажу через дію будь-яких подій. Загибель, втрата чи пошкодження застрахованого вантажу внаслідок настання страхових ризиків може бути визнано страховим випадком, якщо є прямий безпосередній зв`язок між настанням цих подій (страхових ризиків) і загибеллю, втратою чи пошкодженням застрахованого вантажу.

У п. 9.10.2 та п.9.10.3 цього договору вказано, що при настанні страхового випадку розмір збитку при пошкодженні вантажу визначається як: різниця між підтвердженою документальною вартістю вантажу (до пошкодження) і вартістю вантажу в пошкодженому стані, визначеному на підставі акту експертизи або на підставі результатів вільного продажу в межах страхової суми; у розмірі вартості пошкодженої частини вантажу або у розмірі на відновлення вантажу до стану в якому він був безпосередньо до настання страхового випадку.

Відповідно до п. 10.3.7 договору страхування не підлягають відшкодуванню страховиком збитки, що виникли внаслідок неповного або невідповідного для даного виду вантажу пакування, закупорювання або маркування вантажу з порушенням стандартів, технічних умов, або відправлення вантажу в пошкодженому стані , невідповідного розміщення або кріплення вантажів.

З робочого листа з позначенням торгівельною маркою «ІНФОРМАЦІЯ_1» вбачається, що 02 листопада 2020 року о 13.00 були розпочаті роботи з пакування комоду 120 кг, упаковка складалась з картону 10, скотч 3, бульбашкова плівка 0,2, стрейч 2. Закінчення роботи визначено часом 16.20 годин /т.1 а.с.9/.

06 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Делівері» із заявою, в якій вказано про виявлення пошкоджень корпусних меблів, а саме всі одиниці мають характерні пошкодження по всьому периметру: розбито дзеркало, всі ніжки мають пошкодження у вигляді тріщин і повного руйнування цієї частини виробу, вм`ятини, подряпини, сколи, а також повне розчеплення цілісності конструкції, по боковим стінкам і елементам з різьбою, місцями повністю пошкоджені складові частини меблів, розбито скло. У зв`язку з цим ОСОБА_1 висунуто вимогу про виплату страхового відшкодування в розмірі 19500 (дев`ятнадцять п`ятсот) гривень /т.1 а.с.10/.

Також 06 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Кворум» з заявою про виплату страхового відшкодування, мотивуючи виявленням пошкоджень вантажу при перевезенні. Орієнтовний розмір збитку був визначений ним у сумі 19500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень /т.1 а.с.11/.

На підтвердження суми збитку в розмірі 19500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень ОСОБА_1 надана оцінка реставраційних робіт із зазначенням прізвища « ОСОБА_5 », однак без підпису і без підтвердження правового статусу /т.1 а.с.12,13/.

01 березня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6 укладений договір про надання послуг з ремонту та реставрації меблів. Згідно з п.4 цього договору вартість послуг визначена у сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень /т.1 а.с.29/. На підтвердження оплати вказаної суми ФОП ОСОБА_6 надано товарний чек № 10 від 25 березня 2021 року /т.1 а.с.31/.

25 березня 2021 року ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6 підписаний Акт здачі-приймання до договору від 01 березня 2021 року /т.1 а.с.30/.

Матеріали справи містять копію акту про службове розслідування, проте переважна більшість інформації в цьому акті закрита /т.1 а.с.15/.

ТОВ «Дилівері» у відповіді на адвокатський запит представника позивача № 530-20 від 11 грудня 2020 року вказало, що не приймало рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на укладений ОСОБА_1 Поліс добровільного страхування вантажу з ТДВ «СК «Кворум» /т.1 а.с.16/.

Матеріали справи містять світлини меблів до та після пошкодження без зазначення дати їх здійснення /т.1 а.с.18-27, т.2 а.с.73-83,93-101/.

Правовідносини щодо транспортного експедирування регулюються наступними нормами чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Положеннями ст.204 ЦК України визначена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Виходячи з положень ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з положеннями ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

В порядку ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст. 927 ЦК України Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

За порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу (ст. 934 ЦК України).

Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року визначено, що Договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (надалі - Перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надалі - Замовники) (п.3.1.).

На перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник надає Перевізнику при наявності Договору заявку відповідно до встановленої форми (п.3.7).

Відповідно до п.5 цих Правил упакування - це процес розміщення продукції в упаковці (тарі). Упаковка (тара) повинна відповідати державним стандартам.

До упаковки ставляться такі вимоги: вид упаковки має відповідати особливостям вантажу; упаковка має забезпечувати повне збереження вантажу під час його транспортування з урахуванням вантажно-розвантажувальних робіт; упаковка має відповідати кліматичним умовам; упаковка має відповідати вимогам митного режиму; упаковка може виконувати рекламні цілі.

При виборі упаковки потрібно враховувати спосіб, відстань і тривалість транспортування, можливість перевантаження вантажу в дорозі, температурний режим і вологість під час транспортування, пору року (погодні умови), сумісність з іншими вантажами тощо.

Характер упаковки повинен відповідати виду вантажу, вантажності автомобіля, профілю і стану дороги та іншим умовам.

У п. 7.2. цих Правил визначено, що при поданні вантажів, які вимагають особливого поводження з ними під час вантажних операцій та зберігання, відправник зобов`язаний нанести на всіх вантажних місцях додатково спеціальне маркування написом «Верх», «Скло», «Обережно», «Не кантувати», «Боїться холоду», «Не класти плазом» тощо.

Відповідальність за відсутність спеціального маркування та її наслідки покладається на Замовника (п.7.3. Правил).

Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року також визначено, що замовник з метою відшкодування заподіяних йому збитків у разі повної або часткової втрати, ушкодження чи псування вантажу при перевезенні, внаслідок стихійного лиха тощо може застрахувати своє майно відповідно до Закону України «Про страхування» (п.4).

Правовідносини щодо страхування регулюються наступними нормами чинного на виникнення спірних правовідносин законодавства.

Згідно з положеннями ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В порядку ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. (ст.982 ЦК України)

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про страхування» 1996 року страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

В порядку визначеному ст.4 цього Закону предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані: з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування. (ч.3 ст. 16 цього Закону).

Правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування. (ч.1 ст.17 цього Закону)

В порядку визначеному ч.ч.3,4 ст.18 цього Закону факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Згідно з ч.1 ст. 25 цього Закону здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Правовідносини щодо відшкодування шкоди регулюються наступними нормами чинного на виникнення спірних правовідносин законодавства.

За правилами, передбаченими ст.ст. 16, 23 ЦК України, способами захисту цивільних прав та обов`язків може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В силу ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

В порядку ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч.2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач у справі був одержувачем вантажу та платником послуг з перевезення, що здійснювались відповідачем ТОВ «Делівері», відправником вантажу була фізична особа - ОСОБА_2 . Договір укладений між сторонами у формі приєднання до публічного договору, що підтверджується заповненим формуляром та квитанцією, фактичним виконанням обумовленого перевезення, а також визнається сторонами у справі. Вказаний договір сторонами не оспорювався, отже є дійсним і його умови обов`язкові для учасників цих правовідносин.

Вантажем були корпусні меблі в зборі (без пакування/ в заводській упаковці), кількість 8 штук, вагою 147 кг, об`єм 2,06 м3. В замовленні на перевезення багажу та квитанції міститься зазначення про відмову відправника від доупакування. Крім цього в замовленні на перевезення багажу зазначено про розбите дзеркало.

Виходячи з умов договору та правил ТОВ «Делівері» вантаж повинен здаватися вантажовідправником до перевезення в запакованому, опечатаному, промаркованому вигляді із зазначенням виду (типу), точної ваги (обсягу), кількості місць та супровідними документами.

Наявність застереження в квитанції про відмову від доупакування свідчить про виявлену невідповідність такого пакування при прийнятті вантажу для перевезення. А зазначення про розбите дзеркало свідчить про наявність такого недоліку вантажу при прийнятті його для перевезення. Умовами договору визначено, що відповідальність за вміст, що знаходиться у вантажному місці, несе вантажовідправник. Для відповідача, як для експедитора, визначений лише обов`язок зробити застереження в квитанції у випадку прийняття до перевезення такого вантажу про не відповідність його упаковки. Вказаний обов`язок, як вбачається, був виконаний відповідачем ТОВ «Делівері».

Твердження сторони позивача про прийняття відповідачем ТОВ «Делівері» вантажу у належному пакуванні не можуть бути прийняті до уваги суду з огляду на умови договору, наявність відповідного застереження, відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження цієї обставини. При цьому посилання позивача на робочий лист з позначенням торгівельною маркою «ІНФОРМАЦІЯ_1» не можуть бути прийняті до уваги суду, оскільки цей лист містить зазначення дати, що відповідає даті відправлення, час завершення робіт визначений 16.20 годин, а обсяг робіт становило лише пакування комоду без конкретизації. Тобто вказаний робочий лист може свідчити про пакування однієї одиниці з 8, що були передані на перевезення, чому відповідає і обсяг використаного пакувального матеріалу. Також не можуть бути прийняті до уваги суду світлини меблів до пошкодження надані стороною позивача, оскільки вони не містять даних про дату та місце їх здійснення. А світлини меблів після пошкодження, які здійснені позивачем при отриманні вантажу, що не заперечується сторонами у справі, місять лише ознаки часткового пакування плівкою без наявності маркування «СКЛО» чи «ОБЕРЕЖНО».

Виходячи з положень договору та правил саме замовник відповідає за всі наслідки неправильної упаковки вантажів, натомість експедитор не несе відповідальності за збереження при транспортуванні вантажу, який був поданий вантажовідправником до перевезення в стані, що не відповідає правилам перевезення, і який не приведений у відповідний стан у строк, який забезпечує своєчасне його відправлення до пункту призначення.

Також виходячи з правил страхування страховим випадком є, зокрема, пошкодження застрахованого вантажу внаслідок настання страхових ризиків, якщо є прямий безпосередній зв`язок між настанням цих подій (страхових ризиків) і пошкодженням застрахованого вантажу. При цьому не підлягають відшкодуванню страховиком збитки, що виникли внаслідок неповного або невідповідного для даного виду вантажу пакування, закупорювання або маркування вантажу з порушенням стандартів, технічних умов, або відправлення вантажу в пошкодженому стані, невідповідного розміщення або кріплення вантажів.

Враховуючи відсутність даних про здійснення відправником належного пакування багажу, достовірних даних про стан багажу на момент його відправлення, не вбачається можливим стверджувати про наявність прямого і безпосереднього зв`язку між пошкодженням застрахованого вантажу і настанням страхових ризиків, вини відповідача ТОВ «Делівері» заподіянні цієї шкоди позивачу, а також визначення розміру обсягу та вартості пошкодженої частини багажу.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, для покладення відповідальності на заподіювача шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Під час судового розгляду залишилась недоведеною наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка відповідача ТОВ «Делівері», причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина. А отже правові підстави для притягнення відповідача ТОВ «Делівері» до цивільної відповідальності у вигляді відшкодування матеріальної та моральної шкоди відсутні.

Виходячи з вище встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено факту настання страхового випадку з належним йому вантажем за повідомленими ним відповідачам обставинами, а тому обов`язок відповідача ТДВ «СК «Кворум» по здійсненню страхового відшкодування, який виникає у разі наявності цивільної відповідальності відповідача ТОВ «Делівері», також відсутній.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані вище обставини, тобто ним допущено неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Висновок суду першої інстанції фактично грунтується виключно на тому, що відповідачем ТОВ «Делівері» не було надано доказів. Разом з тим, в матеріалах справи були відсутні докази стану вантажу на момент передачі його для перевезення, були наявні дані щодо неналежного пакування вантажу, були наявні правила страхування і позиція відповідачів ґрунтувалась саме на відсутності належного пакування багажу, але ці доводи залишились без належної перевірки і оцінки суду.

Таким чином доводи апеляційної скарги як відповідача ТОВ «Делівері», так і апеляційної скарги відповідача ТДВ «СК «Кворум» слід визнати такими, що знайшли своє підтвердження.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, відсутні і підстави для компенсації позивачеві за рахунок відповідачів понесених судових витрат.

В порядку визначеному ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

А тому додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2023 року, яким було вирішено питання про стягнення витрат позивача на правову допомогу також підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про залишення цих вимог без задоволення.

Враховуючи наявні підстави для задоволення обох апеляційних скарги відповідачів, наявні і підстави для компенсації кожному відповідачу судових витрат пов`язаних з переглядом справи апеляційним судом.

При зверненні з апеляційної скаргою ТДВ «Страхова компанія «Кворум» сплачений судовий збір в розмірі 1609,50 грн /т.1 а.с.208/, а ТОВ «Делівері» сплачений судовий збір в розмірі 1362,00 грн /т.1 а.с.229/.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кворум» - задовольнити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року та додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кворум», Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» про захист прав споживачів - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кворум» судовий збір в розмірі 1609, 50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» судовий збір в розмірі 1362,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 29 липня 2024 року.