Справа 556/377/24
Номер провадження 2/556/254/2024

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.06.2024 року. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Котик Л.О.,

при секретарі - Соловей Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та стягнення трьох процентів річних у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До Володимирецького районного суду Рівненської області звернувся із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та стягнення трьох процентів річних у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду про стягнення грошових коштів.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що згідно рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29.01.2019 у справі №556/752/18 та постанови Рівненського апеляційного суду від 16 травня 2019 року, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 299597,50 гривень матеріальних збитків та моральної шкоди.

На виконання виконавчого листа, виданого Володимирецьким районним судом Рівненської області від 19.06.2019 №556/752/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 299 597,50 гривень, державним виконавцем винесено 08.07.2019 постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59485690.

За період 2019-2023 років ОСОБА_2 на погашення наявної заборгованості фактично сплачував кошти в незначних сумах, що підтверджується листами наданими Володимирецьким відділом державної виконавчої служби. Так, у вказаний період 2019-2023 років ОСОБА_2 відшкодував кошти лише в сумі 20 090,00 гривень і станом на 01.01.2024 загальна заборгованість становить - 279 507,50 гривень, що вбачається з відповіді Володимирецького ВДВС від 25.01.2024.

Відтак, до теперішнього часу боржником ОСОБА_3 встановлені рішенням суду грошові кошти стягувачу ОСОБА_1 не повернуті, не сплачені, що вказує на порушення боржником покладених на нього зобов`язань щодо сплати коштів.

За період, що пройшов від ухвалення судового рішення по справі №556/752/18, відбулося знецінення грошової одиниці гривні.

Так відповідальність за порушення грошових зобов`язань регламентується главою 51 ЦК України, Законами України від 3 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення», Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», а також іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

При нарахуванні суми інфляційних втрат приймається правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 р. у справі № 905/21/19, згідно якої при зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від суми основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції в цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). Подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування або спеціальний на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми зобов`язань, погашення боргу в новому розрахунковому місяці). Розрахунок суми інфляційних втрат проводиться з врахуванням річного індексу інфляції.

І згідно наведеного розрахунку, розмір інфляційних втрат, станом на січень 2024 року становить 159543,10 грн (439050,60-279507,50), де 439050,60 грн загальна сума заборгованості на початок 2024 року, 279507,50 грн залишок заборгованості ОСОБА_2 , станом на 24.01.2024.

Розрахунок 3% річних за період 2021-2023 років проводиться за формулою: ( сума боргу) х 0,03:365 (кількість днів у році)х на кількість прострочених днів. 295 727,50 гривень (сума боргу на початок 2021 року)х0,03: 365 днів х 1095 днів (за три роки), що дорівнює 26615,50 гривень.

З врахуванням викладеного ОСОБА_1 має право на відшкодування грошових кошт ОСОБА_3 матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів в сумі 159 543,10 гривень та стягнення трьох процентів річних в сумі 2 6615,50 гривень, у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду про стягнення грошових коштів.

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з вказаною позовною заявою про відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та стягнення трьох процентів річних у зв`язку із невиконанням боржником рішення суду про стягнення грошових коштів.

Вказаний позов надійшов до суду 07 лютого 2024 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

26.04.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву, де просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю, оскільки відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП гне є грошовим зобов`язанням, а тому відсутня підстава для застосування ст. 625 ЦК УКраїни.

В судове засідання не з`явився позивач та його представник адвокат Лущанець М.В., надав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Відповідач та його представник адвокат Слободін А.С. в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги не визнають, просять відмовити за безпідставністю.

Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав:

Судом встановлено, що рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року у справі №556/752/18, позовні вимоги та уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Українська пожежно-страхова компанія про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) завдані збитки в сумі 260686 (двісті шістдесят тисяч шістсот вісімдесят шість) гривень 75 коп., матеріальної шкоди та 1800 (одна тисяча вісімсот) як оплата за висновок автотоварознавчого дослідження, 3500 (три тисячі п`ятсот) як витрати на поїздку на виклики у справі до слідчого Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області, 3610 (три тисячі шістсот десять) гривень 75 коп., як витрати понесені позивачем на проведення експертного дослідження та 30000 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 1210 (одна тисяча двісті десять) гривень як збитки завдані його здоров`ю та кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень як суму на відшкодування збитків завданих майну потерпілого та на евакуацію автомашини з місця дорожньо-транспортної пригоди.

В решті заявлених вимог відмовлено за недоведеністю.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 16 травня 2019 року, рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року, в частині стягнення з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування змінено, зменшено суму страхового відшкодування на суму франшизи 405 грн з 100000 грн. до 99595 грн. та стягнено дану суму франшизи 405 грн. із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

У решті - рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22 квітня 2020 року, рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року в зміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 травня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 травня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення збитків завданих здоров`ю, залишено без змін.

Як зазначено в інформації Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), на виконання виконавчого листа Володимирецького районного суду Рівненської області від 19.06.2019 №556/752/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 299597,50 грн. державним виконавцем винесено 08.07.2019 постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59485690. B той же день постанову про відкриття виконавчого провадження скеровано боржнику. 12.07.2019 сформовано та скеровано для виконання запити до управлінь ДФС, ПФУ та МВС щодо наявності у ОСОБА_2 відкритих банківських рахунків, пенсії, заробітної плати, інших доходів, а також транспортних засобів.

В ході проведених виконавчих дій встановлено, що боржник відкритих рахунків у банківських та інших фінансових установах не має, за трудовими та цивільно-правовими договорами не працює, пенсії не отримує, інших джерел доходу не має. Відповідно до інформації управління МВС за боржником зареєстровано мотоцикл марки JANSHE, модель JS125-6А, номер maci LAPPCJ8, номерний знак НОМЕР_3 , колір синій. 06.09.2019 винесено та скеровано для виконання постанову про розшук даного транспортного засобу.

Постановою державного виконавця від 06.09.2019 накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно ОСОБА_2 . Дані про обтяження зареєстровані у відповідних державних реєстрах.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відомості щодо наявності нерухомого майна у боржника відсутні.

За поданням державного виконавця ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 10.09.2019 №556/1660/19 встановлено ОСОБА_2 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

3 моменту відкриття виконавчого провадження боржнику не одноразово направлялися виклики, попередження та роз`яснювалися наслідки невиконання рішення суду

В рамках виконавчого провадження №59485690 залишок боргу з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 станом на 24.01.2024 становить 279507,50 грн (Відповідь Володимирецького відділу ДВС у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №1817 від 25.01.2024).

Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

А як зазначено в ч.5 ст.11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

І як зазначено у висновках Верховного Суду, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018, справа №686/21962/15-ц, згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

З врахуванням вище викладеного, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року, яке набрало законної сили, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 299597,50 грн .

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, відповідно до ст.625 ЦК України.

При розрахунку інфляційних втрат позивач посилався на правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, де зазначено, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

І згідно наданого позивачем розрахунку, проведеного з врахуванням вище згаданої правової позиції Верховного Суду, розмір інфляційних втрат становить - 159 543 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот сорок три) гривні 10 копійок, трьох процентів річних - 26615 (двадцять шість тисяч шістсот п`ятнадцять) гривень 50 копійок.

Даний розрахунок відповідачем не спростований.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, провадження № 12-14гс18, зазначила, що положення ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, висловленими у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2021 року в справі № 759/4755/19.

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Аналогічні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19), № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження №12-105гс19) та від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо сплати грошових коштів на виконання судового рішення у справі № 556/752/18, в зв`язку з чим у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, суд враховує, що Конституція України та цивільне законодавство закріплюють обов`язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов`язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, стаття 18 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»).

Так, ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України передбачають, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналогічні за змістом положення містить ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»

Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання.

Саме таку правову позицію щодо застосування положень статті 625 ЦК України висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Окрім того, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, крім того, суд бере до уваги розрахунок суми інфляційних втрат і 3% річних, наданий позивачем, оскільки заперечень від відповідача щодо такого розрахунку, як і інших розрахунків, не надходило.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку із чим, судовий збір підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.625 ЦК України, суд,-

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та стягнення трьох процентів річних у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду про стягнення грошових коштів, задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 - інфляційні втрати від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів в сумі 159 543 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот сорок три) гривні 10 копійок та три проценти річних в сумі 26615 (двадцять шість тисяч шістсот п`ятнадцять) гривень 50 копійок у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду про стягнення грошових коштів, а всього стягнути загальну суму - 186 158 (сто вісімдесят шість тисяч сто п`ятдесят вісім) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1862 грн

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення проголошено 05 липня 2024 року.

Суддя: Котик Л.О.

Учасники процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає с. Артасів, Жовківського району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання згідно відомостей ВОМІРМП УДМС України в Рівненській області - с. Кідри, вул. Шкільна, 67, Вараського району Рівненської області;