242/53/24
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2024 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого - судді Черкова В.Г., при секретарі Носаль А.В., розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08.06.2010 року по справі № 2-2889/10 стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 17.04.2007 року у розмірі 154798,20 грн. судовий збір у розмірі 1247,96 грн.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12.08.2020 року здійснено заміну сторони стягувача ПАТ «УкрСиббанк» у виконавчих листах, виданих на виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08.06.2010 року по справі № 2-2889/10 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 17.04.2007 року у розмірі 154798,20 грн.; судового збору у розмірі 1247,96 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн., всього 156076,16 грн., на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку». Відповідачем рішення суду не виконано, заборгованість за кредитним договором не сплачена. У зв`язку з чим, просить стягнути інфляційні витрати за прострочення грошового зобов`язання за кредитним договором №0 від 17.04.2007 року за період 12.12.2020 по 12.12.2023 у розмірі 72220,40 грн.; 3% річних за період з 12.12.2020 по 12.12.2023 у розмірі 13 943,87 грн., що в загальній сумі складає 86 164,27 грн., а також судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом після спливу строку позовної давності, просить застосувати пункт 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України та відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за кредитним договором виникло більше 14 років тому, тобто задовго до запровадження в Україні воєнного стану. Рішення Селидівського міського суду Донецької області у справі №2-2889/10 від 08.06.2010 року відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №0 від 17.04.2007 р. в розмірі 154798,20 грн. та судові витрати щодо стягнення заборгованості за кредитним договором було винесено ще у 2010 році та залишається не виконаним на сьогодні, а тому зазначені події (введення воєнного стану) не вплинули і не могли впливати на можливість позичальника (Відповідача) сплатити у минулому заборгованість за кредитом (виконати судове рішення) та не можуть позбавити позичальника обов`язку компенсувати кредитору матеріальні втрати від знецінення неповернутих коштів за час прострочення грошового зобов`язання, а також позбавити позичальника обов`язку платити кредитору за користування кредитними коштами. Бажання про застосування судом вказаної вище норми, дія якої поширюється з моменту виникнення дії воєнного стану, для звільнення від обов`язків та відповідальності позичальника щодо порушення за 14 років до введення в дію воєнного стану - виглядає як мінімум дивним, а з точки зору права нікчемним. Твердження Відповідача про застосування строку позовної давності прямо суперечать правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц, в якій ВП ВС прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Сума 3% річних була обчислена ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР» за останні три роки, які передували подачі позову про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3% річних, а отже вимоги заявлені Товариством в межах позовної давності. Враховуючи що суму інфляційних втрат та 3% річних Товариство обчислило за три останні роки, що передують подачі такого позову, тобто за період який не виходить за рамки загального строку позовної давності, а саме 3 роки. Просить задовольнити позов у повному обсязі.

Заяви та клопотання сторін.

Відповідач надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги не визнає.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.06.2024 року заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08.02.2024 року у цивільній справі № 242/53/24 (провадження № 2/242/109/24) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних скасовано та визначено розглядати справу за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08.06.2010 року по справі № 2-2889/10 стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 17.04.2007 року у розмірі 154798,20 грн. судовий збір у розмірі 1247,96 грн.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12.08.2020 року здійснено заміну сторони стягувача ПАТ «УкрСиббанк» у виконавчих листах, виданих на виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08.06.2010 року по справі № 2-2889/10 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 17.04.2007 року у розмірі 154798,20 грн.; судового збору у розмірі 1247,96 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн., всього 156076,16 грн., на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».

Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, судовим рішенням та не погасив борг до цього часу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов`язання, внаслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» як правонаступник ПАТ «УкрСиббанк» має право на отримання інфляційних нарахувань і процентів від простроченої суми.

Оскільки позов пред`явлено до суду у грудні 2023 року, що підтверджується поштовим штампом на конверті, позивач просить стягнути передбачені статтею 625 ЦК України суми за період з 12.12.2020 по 12.12.2023, тобто за три останні роки, то суд дійшов висновку про те, що за цими вимогами позовна давність не сплила.

Отже посилання ОСОБА_1 на сплив позовної давності за вимогою про стягнення процентів від простроченої суми не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

Разом з тим, відповідно до положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, згідно яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Воєнний стан в Україні введений Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року з 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжено та діє на даний час.

Отже, враховуючи зазначені норми та принцип диспозитивності цивільного судочинства, з ОСОБА_1 на користь позивача мають бути стягнуті інфляційні нарахування та проценти від простроченої суми за період з 12 12.2020 року по 23 лютого 2022 року (419 днів), що складає 19057,32 грн., з яких:.

253,77 грн.(3% за період з 12.12.2020 по 31.12.2020)= 154798,20 грн.(сума заборгованості за рішенням суду) х 3% х 20(кількість днів прострочення у періоді):366(кількість днів у році);

5330,90 грн.(3% за період з 01.01.2021 по 23.02.2022) = 154798,20 грн.(сума заборгованості за рішенням суду) х 3% х 419(кількість днів прострочення у періоді) : 365(кількість днів у році).

Загальна сума 3% за періоди з 12.12.2020 по 31.12.2020 та з 01.01.2021 по 23.02.2022 складає 5584,67(5330,90 + 253,77).

Індекс інфляції за період з 01.12.2020 по 01.02.2022 (100,90:100)х(101,30:100)х(101,00:100)х(101,70:100)х(100,70:100)х(101,30:100)х(100,20:100)х(100,10:100)х(99,80:100)х(101,20:100)х(100,90:100)х(100,80:100)х(100,60:100)х(101,30:100)х(101,60:100) = 1. або 108,7033636%.

Таким чином інфляційні витрати складають 13472,65 грн., виходячи із розрахунку:

154798,20 х 108,7033636% = 168270,85

168270,85 -154798,20 = 13472,65

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 19057,32 грн.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ч.3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як унормовано частиною п`ятою статті 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із положень частини другої статті 625 ЦК України слідує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів. В окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Зобов`язання за договором, у тому числі за кредитним договором, повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

У разі прострочення боржником грошового зобов`язання настають наслідки такого прострочення у виді нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних від простроченої суми. Ці нарахування входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Водночас у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 1березня 2017 року (справа №6-284цс17).

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В силу частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що позовна давність це строк, протягом якого особа може захистити в суді своє суб`єктивне право в разі його порушення, невизнання або оспорення. Позовна давність застосовується лише при вирішенні сторонами спору в суді. Тривалість загальної позовної давності встановлена у три роки.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає відповідно за кожен місяць і кожен день з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Отже, невиконання боржником зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року (справа №127/15672/16-ц).

Відповідно до положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, згідно яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Указом Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні"» від 15.03.2022 року № 2119-IX, затверджено Указ Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022"Про продовження строку дії воєнного стану в Україні".

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні"» від 21.04.2022 року № 2212-IX, затверджено Указ Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022"Про продовження строку дії воєнного стану в Україні".

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні"» від 22.05.2022 року № 2263-IX, затверджено Указ Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022"Про продовження строку дії воєнного стану в Україні".

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 року № 2500-IX, затверджено Указ Президента України від 12.08.2022 року № 573/2022"Про продовження строку дії воєнного стану в Україні".

Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.11.2022 року № 2500-IX, затверджено Указ Президента України від 07.11.2022 року № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні".

Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджено Указ Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Указом Президента України від 1 травня 2023року №255/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджено Указ Президента України від 2 травня 2023 року №3058-IX «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Указом Президента України від 27 липня 2023 року №3275-IX «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 06 листопада 2023 року №734-23 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №3429-IV від 08.11.2023 року, затверджено Указ Президента України від 06 листопада 2023 року №734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні». Затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX, та Указом від 5 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року № 3564-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 593,70 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», місцезнаходження: 04052, м.Київ, вул..Глибочицька, б.40 х, до ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» () інфляційні втрати за період з 01.12.2020 по 01.02.2022 у розмірі 13472(тринадцять тисяч чотириста сімдесят дві)грн. 65 коп. 9168 гривень 43 копійки та три проценти річних від простроченої суми за період з 01.01.2021 по 23.02.2022 у розмірі 5584(п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири)грн. 67 коп. , а всього 19057(дев`ятнадцять тисяч п`ятдесят сім)грн. 32 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» () судовий збір у розмірі 593(п`ятсот дев`яносто три)грн.. 70 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.Г.Черков