Номер провадження: 22-ц/813/1321/24
Головуючий у першій інстанції Буран В.М.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Долгової В.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Біляївський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21 березня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Біляївського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року до Біляївського районного суду Одеської області надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до Біляївського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення шкоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що Одеським окружним адміністративним судом на його користь було постановлено рішення по справі № 420/5228/18, яке набрало чинності 20.01.2019 року про зобов`язання Нерубайської сільської ради вирішити питання про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1 гектари на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області.

04.06.2019 року, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/5228/18 від 20 грудня 2018 року про виділення йому земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1 га на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, Нерубайська сільська рада рішенням № 655-VII, вирішила в черговий раз відмовити у виділенні земельної ділянки.

20.11.2019 року старшим державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедевим Є.Є. було прийнято постанову ВІ №60652654 від 20.11.2019 року про відкриття виконавчого провадження.

27.02.2020 року старшим державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедевим Є.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 60652654 від 27.02.2020 року.

02.09.2020 року ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду було подано адміністративний позов про визнання протиправним та скасування постанови державного виконавця від 27.02.2020 року про закінчення виконавчого провадження.

23.12.2020 року Одеський окружний адміністративний суд рішенням у справі № 420/8675/20 відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 до державного виконавця.

З огляду на викладене, позивач вважає, що внаслідок недбалості старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедева Є.С. істотно порушено норми процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію ОСОБА_1 судового процесу, наданих процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків порушено засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні до доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

Також позивач посилається, як на підтвердження своїх вимог про стягнення шкоди, що Одеським окружним адміністративним судом справа № 420/6192/19 від 27.10.2020 року було визнано протиправним та скасовано рішення Нерубайської сільської ради № 655-VII від 04.06.2019 року.

Таким чином позивач вважає, що був позбавлений права на отримання у власність земельної ділянки, що стало підставою звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, яка відповідно розрахунку позивача склала 400 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 21.03.2023 року в позові ОСОБА_1 до Біляївського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади у сумі 400 000 грн - відмовлено.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 21.03.2023 року в задоволенні заяви позивача про постановлення окремої ухвали щодо порушення державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) приписів п. 9 ч. 1 ст. 39 та ч. 1, 2, 3 ст. 63 ЗУ Про виконавче провадження, ст. 129-1 Конституції України у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Біляївського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади у сумі 400 000 грн - відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги

В апеляційній ОСОБА_1 просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.03.2023 року повністю та ухвалити нове, яким стягнути з Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) на його користь кошти в сумі 400 000 гривень за завдану шкоду. Також просить постановити окрему ухвалу щодо порушення Біляївським міськрайонним відділом Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) приписів п. 9 ч. 1 ст. 39 та ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 63 Закону України Про виконавче провадження, ст. 129-1 Конституції України.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції щодо обов`язку суду встановлювати вину відповідача в порушенні зобов`язання є хибними, таку вину презюмовано законом, і саме на відповідача покладається процесуальний обов`язок довести відсутність цієї вини відповідно до вимог частини третьої статті 12, частин першої та другої статті 81 ЦПК України. Відповідач у суді першої інстанції не довів відсутності своєї вини. Суд першої інстанції не дослідив належним чином дії державного виконавця (постанову від 27.02.2020 року у ВП №60652654 про закінчення виконавчого провадження) в котрих вбачається спотворення права, що суперечить принципу добросовісності.

Також ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не було надано конкретної та чіткої відповіді на його аргументи, Яку вигоду (благо, користь) отримав виконанням Нерубайською сільською радою рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/5228/18 (Рішенням Одеського Окружного адміністративного суду справа №420/6192/19 від 27.10.2020 року було визнано протиправним та скасовано рішення Нерубайської сільської ради №655-VII від 04.06.2019 року).

Підсумовуючи викладене ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначив, що висновки викладенні в рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що у відповідності до приписів ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Рух справи

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 14.04.2023 року, визначено склад суду, а саме: головуючий суддя: Орловська Н.В., судді учасники колегії: Ігнатенко П.Я., Пузанова Л.В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.05.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.03.2023 року.

Рішенням Вищої ради правосуддя №567/0/15-23 від 30.05.2023 року (зі змінами відповідно до рішення №572/0/15-23 від 31.05.2023 року) у судді Херсонського апеляційного суду Орловської Н.В. закінчилось відрядження.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 15.06.2023 року, визначено склад суду, а саме: головуючий суддя: Карташов О.Ю., судді учасники колегії: Ігнатенко П.Я., Пузанова Л.В.

Рішенням Вищої ради правосуддя №567/0/15-23 від 30.05.2023 року (зі змінами відповідно до рішення №572/0/15-23 від 31.05.2023 року) судді Ігнатенко П.Я., ОСОБА_2 відраховані зі штату Одеського апеляційного суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 21.06.2023 року, змінено склад суду, а саме: головуючий суддя: Карташов О.Ю., судді учасники колегії: Стахова Н.В., Коновалова В.А.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.06.2023 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.04.2024 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 22.04.2024 року, у зв`язку з перебуванням судді Стахової Н.В. на лікарняному, змінено склад суду, а саме: головуючий суддя: Карташов О.Ю., судді учасники колегії: Кострицький В.В., Коновалова В.А.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Пояснення учасників справи

Представник Біляївського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно, тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, надав усні пояснення по суті справи, доводи скарги підтримав, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції є помилковим, а також прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до приписів статей 1173 та 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавання шкоди повинна бути доведена.

При цьому з урахуванням положень п.10 ч.2 ст.16, стст.21, 1173 та 1174 ЦК шкода, завдана з вини ДВС чи (та) особами виконавчої служби відшкодовується державою лише у випадках визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі№489/515/17.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків .Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 3 ст.12і ч. 1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них.

В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади у сумі 400 000 грн.

Так, місцевим судом встановлені наступні фактичні обставини по справі, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено частково та Рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 496-VII від 26.06.2018 року, в частині відмови громадянину ОСОБА_1 у виділенні земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - було визнано протиправним та скасовано. Зобов`язано Нерубайську сільську раду Біляївського району Одеської області, вирішити питання про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки у власність (а.с. 6-9).

30.01.2019 року, на підставі зазначеного рішення ООАС від 20.12.2018 року було видано виконавчий лист.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 року по справі №420/5228/18, рішенням Нерубайської сільської ради № 655-VII від 04.06.2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у виділенні земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового одинку та наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1 га на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області у зв`язку з не відповідністю графічного зображення розташування земельної ділянки генеральному плану с. Нерубайське (а.с. 11).

Постановою старшого держаного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєва Є.Є. від 20.11.2019 р. на підставі виконавчого листа по справі № 420/5228/18 виданого 30.01.2019 року відкрито виконавче провадження №6065254 (а.с. 10).

На підставі зазначеного, постановою від 27.02.2020 року старший державний виконавець Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедев Є.Є. постановив про закінчення виконавчого провадження у відповідності п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 12).

Не погоджуючись із рішенням Нерубайської сільської ради № 655-VII від 04.06.2019 року, ОСОБА_1 звернувся із позовом до Одеського окружного адміністративного суду.

Рішенням якого від 27.10.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради було задоволено та визнано протиправним та скасовано рішення Нерубайської сільської ради № 655-VII від 04.06.2019 року (а.с. 13-15).

Постанову старшого державного виконавця у ВП №60652654 від 27.02.2020 року ОСОБА_1 оскаржив до Одеського адміністративного суду.

Рішенням суду від 23.12.2020 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено. За текстом зазначеного рішення, суд прийшов до висновку, що Нерубайська сільська рада виконала зобов`язання покладені на неї виконавчим листом по справі №420/5228/18.

Зазначено, що відповідно до п.9 ч. 1 ст.39 Закону №1404-VII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. За таких підстав державним виконавцем 27.02.2020 року на підставі п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» вчинено дії щодо закінчення виконавчого провадження, які виразились у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №60652654, державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та відповідно до норм чинного законодавства при прийнятті постанови від 27.02.2020 року у ВП №60652654 про закінчення виконавчого провадження (а.с. 16-17).

Доказів оскарження ОСОБА_1 зазначеного рішення до апеляційного суду, позивачем не надано, що дає підстави вважати рішення таким, яке набрало законної сили, та ж таким що має приюдиційне значення, та яке дає підстави вважати, що дії державного виконавця були законні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 753/9563/14-ц преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Як передбачено положеннями частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це не сумісно з принципом юридичної визначеності.

Інформації про те, коли саме ОСОБА_1 звернувся до виконавчої служби із виконавчим листом від 30.01.2019 року, матеріали справи не містять.

Постанову старшого державного виконавця у ВП №60652654 від 27.02.2020 року, яка на думку позивача стала підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування на користь ОСОБА_1 з державної виконавчої служби шкоди у розмірі 400 000 грн., не було скасовано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи не встановлено зволікання державного виконавця із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, що призвело до невиконання рішення суду на користь ОСОБА_1 . Рішенням Одеського адміністративного суду від 23.12.2020 року було визначено, що Нерубайська сільська рада виконала зобов`язання покладені на неї виконавчим листом по справі № 420/5228/18, а державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та відповідно до норм чинного законодавства при прийнятті постанови від 27.02.2020 року у ВП №60652654 про закінчення виконавчого провадження, тобто постанова державного виконавця не визнана незаконною, рішення набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що висновки викладені в рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, на увагу не заслуговують.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано підтвердження того, що його права якимось чином з боку відповідача порушені.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»)

Щодо заяви ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали згідно ст. 262 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлення під час розгляду справи порушень норм матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Враховуючи, що апеляційний суд у процесі перегляду цієї справи не встановив порушень, які б слугували достатньою підставою для постановлення окремої ухвали у відповідності до ст. 262 ЦПК України, а вказані позивачем обставини не знайшли свого підтвердження та є припущеннями, то заява ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягає.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький