Справа № 685/477/24
Провадження № 2/685/152/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

позивача ОСОБА_1

представника органу опіки та піклування Федорчук О.В., Віркун Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Теофіполі справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Теофіпольська селищна рада, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

встановив:

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, мотивуючи його тим, що вона з відповідачем перебували у шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Теофіпольського райсуду від 20.07.2015 шлюб між ними розірвано. Відповідач після народження доньки та сина самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні, догляді, фізичному духовному та моральному розвитку та утриманні дітей не приймає. Відповідач не цікавиться життям дітей, не спілкується з ними. На підставі наведеного, просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст.128 ЦПК, в судове засідання не з`явився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності відповідача.

Представники органу опіки та піклування проти задоволення позовних вимог не заперечили, пояснили, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідає їх інтересам. ОСОБА_7 показала, що у зв`язку з тим, що малолітній ОСОБА_8 є дитиною з особливими потребами та потребує систематичного обстеження у медичному закладі на яке потрібна згода обох батьків, то мати ОСОБА_6 вже два рази зверталася до органу опіки та піклування із заявою про надання такої згоди, а відповідач взагалі не йде на жодний контакт ні з дітьми, ні з позивачем , ні з органом опіки та піклування.

Неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_2 в судовому засіданні показали, що їх батько ОСОБА_9 не відвідує їх, не цікавиться їх життям, навчанням та здоров`ям, вони його взагалі не пам`ятають, тому не заперечують проти того, щоб позбавити його батьківських прав.

Вислухавши пояснення учасників провадження, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

У статтях 7, 155 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Відповідні положення, закріплені у статті 171 Сімейного кодексу України, згідно з якими думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показали, що вони є сусідами позивача і вже дуже багато років не бачили відповідача, він не приїжджає до дітей, взагалі ними не цікавиться.

В судовому засіданні встановлено, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.7-8), рішенням Теофіпольського райсуду від 20.07.2015 (а.с.9), свідоцтвом про шлюб (а.с.23). Рішенням Теофіпольського райсуду від 20.07.2015 шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до рішення Теофіпольського райсуду від 22.06.2015 з відповідача на користь позивача стягнено аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмір 1/3 доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття (рішення набрало законної сили 03.07.2015). Відповідно до довідки про склад сім`ї Теофіпольської селищної ради від 29.01.2024 неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 (а.с.12). Згідно з довідкою Теофіпольського ліцею №3 Теофіпольської селищної ради ОСОБА_2 та ОСОБА_8 є учнями ліцею, характеризується позитивно, батько участі у вихованні дітей не бере (а.с.10). Згідно з висновком органу опіки та піклування від 05.03.2024 року неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_8 проживають з матір`ю ОСОБА_1 в с. Михнівка, діти знаходяться на її повному утриманні, вихованням займається мати, з батьком діти відносин не підтримує, батько проживає в с. Коров?є, участі у вихованні дітей не приймає, життям дітей та здоров`ям не цікавиться, матеріально не допомагає (а.с.13).

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не цікавиться їх здоров`ям, навчанням та духовним розвитком, не спілкується з дітьми, не проявляє батьківської турботи, хоча жодних об`єктивних обставин, які б перешкоджали відповідачу здійснювати свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей судом не встановлено, тому позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,буде відповідати інтересам дітей.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.164,192, 196 СК України, 12, 81, 89, 259-265 ЦПК України, районний суд,

ухвалив:

позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Теофіпольська селищна рада, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1211,20 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуюча