Справа № 525/1080/23
Провадження №2-о/525/1/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 року селище Велика Багачка

Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Прасол Я.В.,

секретаря судового засідання Хоменка М.М.,

з участю представника заявника адвоката Валенка Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності майна на праві особистої приватної власності, заінтересована особа ОСОБА_2 ,

у с т а н о в и в:

11.10.2023 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Валенко Р.І., про встановлення факту належності майна на праві особистої приватної власності, заінтересована особа ОСОБА_2 .

Обгрунтовуючи заявлені вимоги заявник посилається на те, що вона з 20.12.1964 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , подружжя мають спільну дочку ОСОБА_4 . Починаючи з 1982 року заявник з чоловіком не проживає, переїхала до своєї матері у селище Велика Багачка. 15.07.1992 вона за власні кошти, які отримувала, оскільки весь час працювала, придбала квартиру АДРЕСА_1 за 10835 карбованців. Від сестри чоловіка ОСОБА_5 , яка раніше проживала у м. Рига (Латвія) заявник дізналася, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання повідомила, що він помер у Олицькій психлікарні, іншої сім`ї у нього не було. Заявник, отримавши свідоцтво про смерть свого чоловіка, виявила розбіжності у даті та місці його народження, внести зміни до актового запису про смерть №4 від 05.01.1996 неможливо, оскільки в Україні припинені усі зв`язки з російською федерацією, запити до органів РАЦС цієї країни не надсилаються, що унеможливлює витребування свідоцтва про народження ОСОБА_3 .

Зараз у заявника виникла необхідність продати вказану квартиру. Приватний нотаріус Миргородського районного округу Полтавської області Сахарова Л.І., при зверненні до неї для продажу квартири, пояснила, що майно є спільним сумісним майном подружжя, рекомендувала звернутися до суду.

У зв`язку з чим просила суд встановити факт належності їй квартири АДРЕСА_1 на праві особистої приватної власності.

Представник заявника адвокат Валенко Р.І. заяву про встановлення факту, що має юридичне значення підтримав повністю, просив її задовольнити з підстав викладених у заяві. Заявник у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у ході судового розгляду підтримала заяву ОСОБА_1 , просила її задовольнити. Суду пояснила, що у 1982 році вона була на канікулах у баби та діда в селищі Велика Багачка, мати приїхала до селища Велика Багачка та більше до чоловіка не повернулася, вона все покинула та переїхала до батьків. Батько до них за весь час окремого проживання не приїздив, не спілкувався, грошей не давав. Пізніше подала заяву про розгляд справи без її участі.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні повідомила суду про те, що вона добре знає родину заявника, її батьки жили у сусідньому під`їзді. У 1982 році до них переїхала проживати ОСОБА_7 з дочкою ОСОБА_8 , до цього жили у м. Луцьк. ОСОБА_7 була заміжня, проте її чоловіка вона не бачила. У селищі Велика ОСОБА_9 заявник працювала у Відділі освіти, потім у школі. У 1992 році почала виплачувати квартиру.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що ОСОБА_11 знає з 1978 року, знає її батьків, вони отримали квартиру у будинку, де свідок проживає. У 1982 році до батьків приїхала ОСОБА_7 та залишилася жити у них, працювала у Відділі освіти та школі Її чоловіка вона не знає та ніколи не бачила. ОСОБА_7 виплачувала кошти за квартиру, за рік виплатила. Про ці обставини знає зі слів самої ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_12 повідомила суду про те, що ОСОБА_1 переїхала з м. Луцьк до матері в селище Велика ОСОБА_9 у 1982 році. Вона працювала разом з ОСОБА_1 у Відділі освіти та школі. У заявника був чоловік, він був військовий, після переїзду ОСОБА_1 до матері вони не спілкувалися, він не приїздив, вона до нього теж не їздила. Зі слів ОСОБА_1 знає, що вона виплачувала вартість квартири, за які кошти їй не відомо.

Із матеріалів справи установлено, що заявник ОСОБА_13 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с. Спаське, Комсомольського району, Івановської області, російської федерації, з 20.12.1964, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб (а.с. 5).

Від шлюбу подружжя ОСОБА_14 мають спільну дочку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 6, 7).

Згідно копії договору від 15.07.1992 Великобагачанська районна Рада народних депутатів продала , а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 19-20).

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав зареєстроване за ОСОБА_1 (а.с. 28).

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, свідків, вивчивши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд, розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих немайнових чи майнових прав самого заявника.

На момент виникнення у заявника права власності на майно діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України, тому мають застосовуватися саме його положення.

Так, згідно положень ст. 22 КЗпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 23 КЗпШС України визначено, що майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном ( ст. 24 КЗпШС України).

Згідно положень ч. 2 ст. 28 КЗпШС України, суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Як встановлено під час розгляду справи, фактично існує спір про право, оскільки заявник, згідно ч. 2 ст. 28 КЗпШС України, просить визнати її право приватної особистої власності на майно, що було придбане у зареєстровану шлюбі, з метою вільного розпорядження ним.

Заявник в обгрунтування звернення до суду в порядку окремого провадження посилається на ту обставину, що її чоловік помер, проте вказана обставина належними та допустимими доказами не доведена. Згідно свідоцтва про смерть доданого до матеріалів заяви, дата та місце народження померлого не співпадають із датою та місцем народження чоловіка заявника. Судом вживалися заходи з метою зібрання доказів, які б підтверджували чи спростовували вказані обставини, проте відповідних доказів суду надано не було. Сам факт смерті одного з подружжя не свідчить про відсутність спору про право.

Заінтересованою особою у справі зазначено ОСОБА_2 , проте під час розгляду справи стороною заявника не доведено яким чином рішення у справі вплине на права та обов`язки останньої.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому, в порядку окремого провадження може вирішуватися питання про юридичний факт або стан, але не спір про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності такого юридичного факту або стану, і факт або стан, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно положень ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Із заявлених заявником вимог вбачається спір про право і дані вимоги не підлягають судовому розгляду в окремому провадженні, відповідно, такий спір належить вирішувати у порядку позовного провадження, а тому суд вважає, що заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності майна на праві особистої приватної власності, слід залишити без розгляду, роз`яснивши заявнику, що вона вправі звернутися до суду із позовом у порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 293, 315, 352, 353, 354 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності майна на праві особистої приватної власності, заінтересована особа ОСОБА_2 , залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику право на звернення з даними вимогами в порядку позовного провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 03.07.2024.

Суддя Я.В. Прасол