БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/666/24
Провадження №2/730/229/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

з а о ч н е

"10" липня 2024 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді - Луговця О.А.

з участю секретаря судового засідання - Чорнухи Н.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Лабика Р.Р. (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням сторін) справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до АТ «СГ «ТАС», в якому просить стягнути з відповідача на її користь 241200 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою позивачем годувальника в особі сина. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 05 листопада 2023 року сталася ДТП за участю водія автомобіля марки «DAEWOO NEXIA», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на велосипедиста (її сина) ОСОБА_3 , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження за ч.2 ст.286 КК України, яке постановою слідчого від 30.12.2023р. закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, що у відповідності до ч.2, 5 ст.187 ЦК України не звільняє володільця джерела підвищеної небезпеки від відповідальності за завдану позивачці, як матері загиблого сина, шкоду. На момент даної ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля «DAEWOO NEXIA», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в АТ «СГ «ТАС» за договором №АТ3483894, й 08.01.2024р. повідомлено страхову компанію про настання страхового випадку із заявою про виплату страхового відшкодування: 80400 грн - моральної шкоди, 196100 грн - шкоди по втраті годувальника, 43500 грн - витрати на поховання. Відповідач 13.03.2024р. виплатив страхове відшкодування в частині моральної шкоди та витрат на поховання, а в решті (відшкодування по втраті годувальника) - позивачці не сплатив, чим всупереч вимог ст.1200 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» проявив незаконну бездіяльність. Водночас позивачка на день загибелі в ДТП її сина досягла пенсійного віку й була непрацездатною, окрім пенсії не має можливості знаходження додаткових джерел існування, страждає на ряд хронічних хвороб, з приводу яких зверталась за медичною допомогою, в зв`язку з чим була на утриманні свого сина та мала право на одержання від нього утримання. Розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, становить не менше 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, тобто мінімально 241200 грн (36х6700), які позивачка й просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Позивачка, як і її представник, у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі й наполягала на їх задоволенні з вищевказаних підстав. Пояснила, що загиблий у ДТП її син ОСОБА_3 проживав разом з нею, власної сім`ї не мав і надавав їй повне утримання: вів домашнє господарство та обробляв велику присадибну земельну ділянку, з якої та за рахунок підзаробітків по найму вони отримували доход та на який, окрім її невеликої пенсії, проживали; із-за свого похилого віку та стану здоров`я вона потребувала сторонньої допомоги, яку надавав покійний син (заготовляв і рубав дрова для пічного опалення, приносив від сусідів воду, оскільки будинок не обладнаний водопостачанням, підтримував домоволодіння у придатному для проживання стані, виконував інші побутові роботи по господарству, купував продукти харчування, ліки, одяг). Жодної суми грошових коштів по втраті сина-годувальника страхова компанія їй не сплатила й мотивованого рішення про відмову у цій виплаті не направила, а в своїх запитах чітко не вказувала, які ще конкретно документи їй потрібно надати для отримання страхової виплати. Стверджує, що відповідач на запит суду надав лише вибіркові матеріали страхової справи, які є неповними. Не заперечують проти заочного розгляду справи.

Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових документів до його електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету відповідача, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався, про поважність причин неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав, надав витребувані судом копії матеріалів страхової справи ОСОБА_3 .

Водночас клопотання представника АТ «СГ «ТАС» Ніколаєва В.В. від 21.06.2024р. за вих.№02084/0124 про направлення на адресу товариства копій ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з доданими документами у зв`язку з неотриманням цих документів станом на 20.06.2024р (одержали ухвалу від 19.06.2024р. про витребування документів) є безпідставним і не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Так, ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження у справі від 23 травня 2024 року надіслана АТ «СГ «ТАС» до його електронного кабінету й доставлена 24.05.2024р. о 11:49:22 год, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного документу й у силу приписів ст.14, ч.6, 8 ст.128, п.2 ч.6 ст.272 ЦПК України є належним доказом отримання відповідачем зазначеного судового рішення.

Оскільки представник позивачки адвокат Лабик Р.Р. скористався своїм правом на подання до суду позову в електронній формі через систему «Електронний суд», то копію позовної заяви з доданими документами ним було направлено відповідачу АТ «СГ «ТАС» до його електронного кабінету й доставлено 22.05.2024р. о 18:47 год, що підтверджується квитанцією №1086601 та відповідає вимогам ст.14, ч.7 ст.43, ч.1 ст.177 ЦПК України.

Відтак, наведені обставини вказують на належне виконання позивачем та судом своїх процесуальних обов`язків по направленню АТ «СГ «ТАС» документів, про які йдеться в клопотанні представника відповідача; зазначені документи перебувають у розпорядженні АТ «СГ «ТАС» у його електронному кабінеті, де він міг своєчасно ознайомитися з ними й подати в установлений строк відзив на позов, як у електронній, так і в паперовій формі, а також забезпечити участь повноважного представника в судовому засіданні безпосередньо в приміщенні Борзнянського районного суду Чернігівської області чи в режимі відеоконференції в порядку ст.212 ЦПК України, проте діяв недобросовісно і цим своїм правом безпідставно не скористався.

Тому, з урахуванням вищевказаних обставин і зі згоди позивачки та її представника, суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України).

У деліктних правовідносинах обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлено обов`язкове страхування фізичної або юридичної особи; до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно з п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Приписами ч.1 ст.990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

У ст.3 Закону №1961-IV зазначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників

Відповідно до ст.6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пункт 22.1 ст.22 Закону №1961-IV приписує, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п.23.1 ст.23 Закону №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Положеннями ст.27 Закону №1961-IV встановлено:

п.27.1 - Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди;

п.27.2 - Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку;

п.27.3 - Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами;

п.27.4 - Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку;

п.27.5 - Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Згідно з п.36.1 ст.36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

У п.36.2 ст.36 Закону №1961-IV визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до п.36.4 ст.36 Закону №1961-IV виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Згідно з п.36.6 ст.36 Закону №1961-IV страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку (п.36.7 ст.36 Закону №1961-IV).

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, 05 листопада 2023 року близько 17 год ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «DAEWOO NEXIA», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на 103км+600м автодороги Кіпті-Глухів-Бачівськ у напрямку с.Кіпті, неподалік с. Шаповалівка Ніжинського району Чернігівської області, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , який рухався по центру смуги руху в попутному напрямку з автомобілем. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 від отриманих травм загинув на місці події.

За даним фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження №0000303 від 05.11.2023р. за ч.2 ст.286 КК України і проводилось досудове розслідування кримінального правопорушення.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Чернігівській області Євтушенка В.М. від 30 грудня 2023 року вказане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення), так як згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/119-23/17309-ІТ від 15.12.2023р. водій автомобіля «DAEWOO NEXIA», д.н.з. НОМЕР_1 , не мав технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом застосування екстреного гальмування, а невідповідності в діях велосипедиста вимогам п.6.2, 6.6а, 11.14, 19.1б Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Учасники кримінального провадження з даним процесуальним рішенням слідчого погодилися, його не оскаржували й воно є чинним.

Суд погоджується з доводами сторони позивача, що закриття слідчим кримінального провадження за відсутністю складу злочину не означає відсутності вини володільця джерела підвищеної небезпеки для цивільно-правової відповідальності, що узгоджується з положеннями ст.1166, 1167, 1187 ЦК України, п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р.

Водночас відповідач усупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України, ч.5 ст.1187 ЦК України не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Цивільна відповідальність автомобіля «DAEWOO NEXIA», д.н.з. НОМЕР_1 , яким на момент ДТП керував ОСОБА_2 , була застрахована в АТ «СГ «ТАС» за полісом №АТ 3483894, умовами якого передбачено: страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - 320000 грн, за шкоду, заподіяну майну, - 160000 грн; наявність франшизи - 1600 грн.

Позивачкою з АО «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» 18.12.2023р. було укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги щодо захисту її інтересів за подією, що мала місце 05.11.2023р., в результаті якої загинув ОСОБА_3

09 січня 2024 року представником ОСОБА_1 , ОСОБА_4 адвокатом Мелехом Д.О. на адресу АТ «СГ «ТАС» були направлені повідомлення про ДТП та заяви від 08.01.2024р. на виплату страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою - 80400 грн, витратами на поховання - 43500 грн, втратою годувальника (для батьків) - 196100 грн, до яких додано документи згідно переліку 2-18 опису вкладення у цінний лист, які отримані страховиком 16.01.2024р. за вх.№361. Характерно, що до заяви про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, окрім пенсійного посвідчення ОСОБА_1 , було додано оригінал довідки про перебування її на утриманні.

19 січня 2024 року за вих.№129 АТ «СГ «ТАС» адвокату Мелеху Д.О. й ОСОБА_1 направлено повідомлення про розгляд отриманих документів із проханням додатково надати, передбачені пп.«е» п.35.2 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зміст даного повідомлення також був продубльований і в листі АТ «СГ «ТАС» від 09.02.2024р. за вих.№216 адвокату Мелеху Д.О. на його запит від 05.02.2024р., де також вказувалось, що відповідне рішення по страхових виплатах буде прийнято після надання зазначених документів.

Після цього 27.02.2024р. адвокатом Мелехом Д.О. до АТ «СГ «ТАС» було направлено оригінал заяви про склад сім`ї, отриманої страховою компанією 27.02.2024р. за вх.№69.

За наслідками розгляду отриманих документів АТ «СГ «ТАС» було складено страховий акт №02505/40/724 від 11.03.2024р, у якому зазначено про прийняття рішення про страхову виплату в сумі 80400 грн - відшкодування моральної шкоди матері згідно ст.27.3, тоді як за ст.27.4 Витрати на поховання та пам`ятник - 0,00 грн, за ст.27.2 Втрата годувальника - утримано: відсутні документи - 0,00 грн.

Надалі АТ «СГ «ТАС» за платіжним дорученням №17341 від 13.03.2024р. страхове відшкодування в розмірі 80400 грн перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 .

Водночас жодних відомостей щодо прийняття АТ «СГ «ТАС» вмотивованого рішення про виплату чи відмову у здійсненні виплати інших видів страхового відшкодування матеріали наданої відповідачем страхової справи не містять.

Спірним питанням у даній справі, яке належить вирішити суду, є наявність у позивачки права на отримання вищевказаної страхової виплати, пов`язаної зі смертю потерпілого (втратою годувальника).

Так, аналіз положень п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV у взаємозв`язку з ч.1 ст.1200 ЦК України вказує на те, що до осіб, які мають право на відшкодування шкоди у разі смерті потерпілого, відносяться такі категорії: 1/непрацездатні особи, які були на його утриманні; 2/непрацездатні особи, які мали на день смерті потерпілого право на одержання від нього утримання; 3/дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Дана норма Основного Закону кореспондується з приписами ч.1 ст.202 СК України, якими закріплено обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Для отримання страхового відшкодування, матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлено спеціальний порядок, який включає в себе обов`язкове подання потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, страховику заяви про страхове відшкодування з наданням документів, перелік яких закріплений у п.35.2 ст.35 Закону №1961-IV, а саме: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі №643/207/16-ц, у пп.«е» п.35.2 ст.35 Закону №1961-IV не встановлено чіткого переліку документів на підтвердження факту перебування особи на утриманні потерпілого, а тому необхідно дійти висновку, що такими документами можуть бути, в тому числі, надана довідка житлово-експлуатаційної організації з місця проживання (реєстрації) або довідка органу місцевого самоврядування про перебування на утриманні чи про спільне проживання із заявником.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц зробив правовий висновок, згідно якого «Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1/походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2/непрацездатність матері, батька; 3/потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги».

З матеріалів справи вбачається, що загиблий 05 листопада 2023 року внаслідок ДТП ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 також помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_1 з 2010 року є пенсіонеркою за віком і на момент ДТП була непрацездатною, що підтверджується копіями паспортів, пенсійного посвідчення, свідоцтв про народження, про смерть, лікарського свідоцтва та довідки про причину смерті №92 від 06.11.2023р. щодо ОСОБА_3

Звертаючись до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, представник ОСОБА_1 на підтвердження перебування її на утриманні сина ОСОБА_3 надав: копії паспорту, пенсійного посвідчення, довідку Миколаївського старостинського округу Борзнянської міської ради №200 від 11.12.2023р. про перебування ОСОБА_1 на утриманні свого сина ОСОБА_3 , заповнений бланк заяви страховика про склад сім`ї від 27.02.2024р., у якій зазначено: ОСОБА_1 , мешканка АДРЕСА_1 , повідомляє, що на момент смерті потерпілого, на утриманні померлого вона знаходилась як непрацездатна за віком мати, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до вимог ст.37 Закону №1961-IV відмова у здійсненні страхового відшкодування можлива за наявності таких підстав, перелік яких є вичерпним:

п.37.1.1 - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

п.37.1.2 - вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

п.37.1.3 - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

п.37.1.4 - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з п.37.2 ст.37 Закону №1961-IV рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Однак, отримавши від представника ОСОБА_1 вищевказані заяву про виплату страхового відшкодування та додані документи, АТ «СГ «ТАС» усупереч вимог п.36.1, 36.2 ст.36, п.37.2 ст.37 Закону №1961-IV, в установлений законом 90-денний строк не прийняло умотивованого рішення про здійснення чи відмову у здійсненні позивачці страхового відшкодування, передбаченого п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV, обмежившись лише зазначенням про відсутність документів у Додатку №1 до страхового акту, чим проявило протиправну бездіяльність та недобросовісність своєї поведінки.

Водночас згідно довідки КНП «Борзнянська міська лікарня» №267 від 21.03.2024р. ОСОБА_1 має ряд хронічних захворювань (ІХС, гіпертонічна хвороба, початкова стареча катаракта).

Відповідно до копій паспортів та акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №104 від 20.05.2024р. ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3 були зареєстровані й проживали удвох за адресою: АДРЕСА_2 ; будинок у власності ОСОБА_1 1940 року побудови, обладнаний пічним опаленням, мається земельна ділянка 0,15га, окрім пенсії в ОСОБА_1 можливості одержання додаткових доходів для існування немає.

Згідно інформації Ніжинського відділу ДРАЦС від 10.01.2024р. актові записи про державну реєстрацію шлюбу, народження дітей ОСОБА_3 відсутні.

У вищеописаній довідці Миколаївського старостинського округу Борзнянської міської ради №200 від 11.12.2023р. зазначено, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_3 .

З показань допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 слідує, що до ДТП ОСОБА_1 проживала разом із сином ОСОБА_3 , який одружений не був, дітей не мав і утримував свою матір-пенсіонерку (заробляв кошти від обробітку присадибної земельної ділянки та праці по найму, заготовляв дрова для пічного опалення будинку, приносив від сусідів воду, так як будинок не обладнаний водопостачанням, підтримував домоволодіння у придатному для проживання стані, виконував побутові роботи по господарству, купував матері продукти харчування, ліки, одяг). Після загибелі ОСОБА_3 його матір`ю опікуються сусіди-односельці.

Суд також зважує на ту обставину, що в матеріалах страхової справи маються два запити АТ «СГ «ТАС» від 18.01.2024р., 21.02.2024р. до уповноваженого органу Пенсійного фонду України щодо надання інформації про розмір пенсії ОСОБА_1 , але інформація по них відсутня.

Тому, суд приходить до висновку, що вищезазначені письмові документи та показання свідків, які узгоджуються з поясненнями сторони позивача, є належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, що підтверджують належність позивачки до категорії осіб, які мають право на отримання від страховика страхової виплати, передбаченої п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV, - відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України.

З огляду на положення п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV та ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на день настання страхового випадку (05.11.2023р.) мінімально гарантований розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого становить 241200 грн (36х6700), яка і пред`явлена позивачкою до стягнення з відповідача в судовому порядку.

Однак, суд не погоджується із таким розміром страхового відшкодування з огляду на наступне.

Як вже вищезазначалось, згідно полісу №АТ 3483894 страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 320000 грн, проте з неї підлягає вирахуванню розмір франшизи в 1600 грн, яка має бути компенсована позивачці страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (п.36.6 ст.36 Закону №1961-IV).

Також із загальної страхової суми слід вирахувати отримане позивачкою страхове відшкодування у виді моральної шкоди в сумі 80400 грн та понесені ОСОБА_4 (і як стверджує сторона позивача виплачені йому страховиком) витрати на поховання в сумі 43500 грн.

Відтак, у силу положень п.27.5 ст.27, п.36.1 ст.36 Закону №1961-IV у даному випадку розмір страхової виплати, передбаченої п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV і про яку клопоче позивач, має становити 194500,00 грн (320000 - 1600 - 80400 - 43500).

Характерно, що практичну цю ж суму (але без урахування передбаченої договором франшизи в 1600 грн), представник позивачки вказував і у заяві на виплату страхового відшкодування від 08.01.2024р.

Відтак, з огляду на окреслені обставини, з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 194500,00 грн вказаного страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого.

Зважаючи, що позивачка при подачі позовної заяви згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» мала пільги по сплаті судового збору, спір вирішений на її користь частково, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 1945,00 грн судового збору.

Крім того, представником позивачки до позовної заяви було додано заяву на продовження строку надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, а закінчення розгляду справи (згідно ч.8 ст.279 ЦПК України в спрощеному позовному провадженні судові дебати не проводяться) зроблено заяви про намір у встановлений законом строк подати документи для відшкодування понесених по справі витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.15, 16, 979, 988-992, 1187, 1200 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.2-5, 12, 13, 19, 23, 76-89, 137, 141, 258-268, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, страхове відшкодування в сумі 194500,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави 1945,00 грн судового збору.

У задоволенні решти вимог позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищезазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне заочне судове рішення складено 10 липня 2024 року.

Позивач - ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_3 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», код ЄДРПОУ-30115243, юридична адреса: 03117, м. Київ, пр. Берестейський буд.65.

Суддя Борзнянського районного суду О.А.Луговець