08 липня 2024 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Демченко С. В.,
секретар судового засідання Кошова О. В.,
учасники справи:
відповідач - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
відповідач - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,
29 грудня 2023 року адвокат Паркулаб А. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордеру на надання правничої (парової) допомоги серії АР № 1155578 від 28 грудня 2023 року, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачки заборгованість за договором позики від 10 січня 2022 року у розмірі 1 500 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики від 10 січня 2022 року, відповідно до умов якого, позикодавець передає, а позичальник отримує в безпроцентну позику грошові кошти у розмірі 1 500 000 грн, та зобов`язується їх повернути в строк, визначений договором. За умовами п. 3.1.1. договору, позикодавець передав позичальнику грошові кошти у розмірі 1 500 000 грн. Згідного з п. 4.1.1. договору сторони погодили, що позика має бути повернута повністю 10 липня 2023 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 10 січня 2022 року між позивачем з однієї сторони та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з іншої сторони був укладений договір поруки № 10-01/22 від 10 січня 2022 року. Зазначив, що ОСОБА_2 у строк, передбачений договором, грошові кошти не повернув, тим самим допустив порушення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим відповідач ОСОБА_2 та поручителі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відповідають за виконання зобов`язання за договором позики від 10 січня 2022 року як солідарні боржники.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 січня 2024 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлений законом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 січня 2024 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02 травня 2024 року за наслідками підготовчого судового засідання справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Позивач та представник позивача адвокат Кучер Ю. Ю. у судове засідання не з`явилися, від адвоката Кучер Ю. Ю. надійшла заява, у якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, розгляд справи просила проводити за її відсутності та за відсутності позивача.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України, враховуючи те, що у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Держава Україна зупинила у відносинах з РФ дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, а відповідачі мешкають на території РФ.
Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Відповідно до ухвали суду від 24 січня 2024 року враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідачів та згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що 10 січня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, за умовами якого, позикодавець передає, а позичальник отримує в безпроцентну позику грошові кошти та зобов`язується їх повернути в строк, визначений договором.
Відповідно до п. 3.1.1. Договору, позикодавець передає позичальнику грошові кошти в розмірі 1 500 000,00 грн.
У пункті 3.2.1. Договору сторони погодили, що грошові кошти мають бути передані позичальнику у власність в дату укладення та підписання цього договору, тобто до 10 січня 2022 року.
Положеннями 3.2.2. Договору передбачено, що фактична передача грошових коштів позичальнику здійснюється шляхом готівкової передачі грошових коштів, факт здійснення якої засвідчується сторонами шляхом укладання акту приймання передачі.
Згідно з п. 4.1.1. Договору сторони погодили, що позика має бути повернута повністю до 10 липня 2023 року.
Відповідно до п. 4.1.4. Договору місцем виконання цього договору є: АДРЕСА_1 .
Пунктом 6.4. Договору передбачено, що оскільки позичальник за цим договором є іноземцем, потенційний правовий спір між сторонами за цим договором буде підпадати під визначення справи з іноземним елементом в розумінні Закону України «Про міжнародне приватне право», у зв`язку з чим, сторони домовились, що будь які спори за цим договором підсудні суду загальної юрисдикції України за місцезнаходженням майна позичальника або місцем виконання цього договору, на вибір позивача.
Крім того, на підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позики від 10 січня 2022 року позивач долучив до позовної заяви акт приймання передачі грошових коштів у позику від 10 січня 2022 року, зі змісту якого слідує, що ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 у позику за договором грошові кошти у розмірі 1 500 000 грн у готівковій формі.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 10 січня 2022 року між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з іншої сторони укладений договір поруки № 10-01/22 від 10 січня 2022 року.
За умовами договору поруки № 10-01/22 від 10 січня 2022 року, поручителі поручаються перед кредитором за виконання обов`язку ОСОБА_2 (боржник) за договором, передбаченим ст. 2 цього договору.
Відповідно до ст. 2 Договору поруки № 10-01/22 від 10 січня 2022 року, під основним договором в цьому договорі розуміють договір позики від 10 січня 2022 року, укладений між кредитором та боржником.
Пунктом 4.1. Договору поруки № 10-01/22 від 10 січня 2022 року встановлено, що уразі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов`язку за основним договором, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителів, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором.
Пунктом 7.9. договору поруки № 10-01/22 від 10 січня 2022 року встановлено, що оскільки поручителі за цим договором є іноземцями, тобто потенційний правовий спір між кредитором та поручителями буде підпадати під визначення справи з іноземним елементом в розумінні Закону України «Про міжнародне приватне право», сторони домовились, що будь які спори за цим договором підсудні суду загальної юрисдикції України за місцезнаходженням майна поручителів або місцем виконання цього договору, на вибір позивача.
З налізу положень п. 6.4 договору позики від 10 січня 2022 року та пункт 7.9. договору поруки № 10-01/22 від 10 січня 2022 року слідує, що сторони погодили у письмовій формі, що спори за договором позики підсудні суду загальної юрисдикції України за місцезнаходженням майна поручителів або місцем виконання цього договору, а тому суд дійшов висновку, що справа підсудна Київському районному суду м. Харкова.
Надаючи оцінку наведеним вище фактичним обставинам справи, суд керується наступними приписами актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
У статті 202 ЦК України міститься визначення правочину - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження зобов`язань відповідача позивач надав договір позики від 10 січня 2022 та акт приймання-передачі від 10 січня 2022 року грошових коштів у позику за договором позики від 10 січня 2022 року.
Зі змісту договору позики від 10 січня 2022 року слідує, що сторони у письмовій формі зафіксували істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дату отримання та строк повернення коштів.
Факт знаходження оригіналу акту приймання-передачі від 10 січня 2022 року грошових коштів у позику за договором позики від 10 січня 2022 року у позивача підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За вимогами ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Положеннями ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як встановлено судом, позивач надав відповідачу грошові кошти, про що свідчить акт приймання-передачі від 10 січня 2022 року грошових коштів у позику за договором позики від 10 січня 2022 року, однак відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання перед позивачем за договором позики.
Положеннями ч. 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
За правилами ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
На час розгляду справи судом відповідачами не надано суду доказів того, що ОСОБА_2 належним чином виконала свої зобов`язання за договором позики від 10 січня 2022 року, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики від 10 січня 2022 року, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам у справі.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість в загальному розмірі у розмірі 1 500 000 грн, яка підтверджена наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути солідарно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 10 січня 2022 року у розмірі 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень.
Стягнути ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в рівних частках по 3578 (три тисячі п`ятсот сімдесят вісім) гривень 67 копійок з кожного.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .
Відповідач - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .
Відповідач - ОСОБА_3 , зареєстроване у встановленому законом місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .
Відповідач - ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення складений та підписаний 08 липня 2024 року.
Суддя С.В. Демченко