Дата документу 19.06.2024Справа № 554/5111/24
Провадження № 2/554/4264/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Черняєвої Т.М.,

за участю секретаря Діменко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Полтавській області, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, третя особа Перша Полтавська державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ГУНП в Полтавській області, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, третя особа Перша Полтавська державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту.

Позовні вимоги обгрунтувала тим, що під час оформлення спадкового майна вона дізналася про те, що все майно, яке належить їй - ОСОБА_2 обтяжено. За її ІПН в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна значиться 2 записи про арешти.

Згідно довідки із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 09.11.2009 р. реєстратором Першої Полтавської державної нотаріальної контори внесено запис про арешт нерухомого майна власника ОСОБА_3 , на підставі постанови про накладення арешту на майно СВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області, к/с 09216044. (реєстраційний номер обтяження 9226095).

На думку позивачки, мала місце помилка, оскільки фона не є підозрюваною у вказаній кримінальній справі, а лише свідком, однак протягом більше 10 років на все її майно накладено арешт.

Вона зверталась до Київського районного суду м. Полтава, де розглядалась кримінальна справа. 08.01.2024 за №ЕП-29/02-06/24-вих та 22.02.2024 за №ЕП-177/02-06/24-вих було повідомлено, що в матеріалах кримінального провадження №0000376, судова справа №552/323/17-к, дані про накладення арешту на нерухоме майно, належні ОСОБА_2 відсутні.

09 січня 2024 року та 27 лютого 2024 року з заявами щодо виправлення помилки та зняття вище вказаного арешту з всього належного позивачці майна, накладеного постановою про накладення арешту на майно СВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області, к/с 09216044, вона зверталась до СУ ГУНП в Полтавській області. 05.02.2024 за №24/О-56 та 25.03.2024 за №24/О-10/ОП з СУ ГУНП в Полтавській області отримала відповіді схожі між собою за змістом, про те, що СВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області проводилось розслідування у кримінальній справі №09216044, у якій 21.10.2009 постановою слідчого накладено арешт на нерухоме майно.

У зв`язку із вступом в дію нового Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) факти, які розслідувались у кримінальній справі №09216044 внесені 08.04.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за №0000376 з правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частинами 3, 5 статті 191 «Привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем», частиною 6 статті 366 «Службове підроблення» Кримінального кодексу України.

19.01.2017 у вказаному кримінальному провадженні складено обвинувальний акт щодо ряду осіб, який скеровано за підсудністю до Київського районного суду м.Полтави для розгляду по суті.

Відповідно до даних з ЄРДР та відомостей, які містяться у листах Київського районного суду м. Полтави, ОСОБА_1 не є стороною у кримінальному провадженні №0000376, однак арешт накладений на майно, яке належить їй, тобто арешт накладений на майно особи, яка не була стороною кримінального провадження.

У зв`язку з вищевикладеним, рекомендовано, з метою вирішення питання про скасування арешту майна, звернутися до суду за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Наразі питання щодо скасування арешту, який було накладено постановою СВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області, к/с 09216044 від 21.10.2009 вирішено не було, що порушує гарантоване Конституцією України та чинним законодавством України право позивачки на вільне володіння, користування та роспорядження своїм майном. Позивачка вважає, що на даний час відсутні будь-які законні підстави для накладення арешту на майно, яке їй належить на праві приватної власності.

Просила скасувати арешт на нерухоме майно, накладений постановою СВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області від 21 жовтня 2009 року у кримінальній справі №09216044 (реєстраційний номер обтяження 9226095).

Ухвалою судді від 23.05.2024 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.

07.06.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ГУ НП в Полтавській області, відповідно до якого зазначено, що слідчим відділом Полтавського міського управління Головного управління Міністрерства внутрішніх справ України в Полтавській області проводилося розслідування у кримінальній справі №09216044. У зв?язку з вступом у дію нового КПК України внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР за №0000376 з правовою кваліфікацією ч.ч.3,5 ст.191 КК України. 19.01.2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадження скеровано до Київського районного суду м.Полтави. ОСОБА_1 не є учасником кримінального провадження. Відомості про накладення арешту на її майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 у кримінальній справі відсутні. Інформації щодо зняття обтяження з нерухомого майна у СУ ГУНП в Полтавській області немає. На даний час у слідчих СУ ГУНП в Полтавській області відсутні повноваження на скасування арешту майна, що був накладений слідчим відділом Полтавського міського управління Головного управління МВС України в Полтавській області. Позовну заяву просили залишити без задоволення.

10.06.2024 року на адресу суду надійшов відзив Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області на позовну заяву, який за змістом аналогічний відзиву ГУ НП в Полтавській області. Позовну заяву просили залишити без задоволення.

11.06.2024 року позивачка направила до суду відповіді на відзиви, згідно яких просила не брати до уваги відзиви відповідачів, оскільки вона тривалий час не може розпоряджатися своєю власністю.

У судове засідання позивачка не зявилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представники відповідачів у судове засідання не з?явилися, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час судового розгляду. Представник ГУ НП в Полтавській області направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника, просив взяти до уваги доводи, викладені у відзиві. Представник Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області причини невки не повідомив.

Представник третьої особи у судове засідання не з?явився, завідувач Першої полтавської державної нотаріальної контори направила до суду клопотання про розгляд справи без участі пресдтавника, щодо вирішення спору покладалася на розсуд суду.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що відповідно до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, 09.11.2009 року реєстратором: Перша полтавська державна нотаріальна контора, на підставі постанови про накладення арешту на майно, к/с №09216044, 21.10.2009, СВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області, накладено обтяження арешт нерухомого майна ОСОБА_3 , реєстраційний номер обтяження 9226095.

Згідно відповіді Слідчого управління Головного управління національної поліції в Полтавській області №24/ОГ-56 від 05.02.2024 р., наданої на звернення ОСОБА_4 , повідомлено, що СВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області проводилося розслідування у кримінальній справі за №09216044, у якій 21.10.2019 року постановою слідчого накладно арешт на нерухоме майно.

У звязку із вступом у дію нового КПК України факти, які розслідувалися у кримінальній справі №№09216044 8.04.2013 року внесені до ЄРДР за №0000376 з правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3,5 ста.191 КК України.

19.01.2017 року матеріали вищевказаного кримінального провадження за підсудністю скеровано до Київського районного суду м.Полтави для розгляду справи по суті.

Листом Київського районного суду м.Полтави №ЕП-177/02-06/24 від 22.02.2024 р. ОСОБА_5 . Надано відповідь на її звернення від 19.02.2024 року, повідомлено, що у матеріалах кримінального провадження №0000376 (судова справа №552/323/17-к) відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ст.191 ч.3, 366 ч.1 КК України, дані про накладення арешту на нерухоме майно, належне ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно до листа Слідчого управління Головного управління національної поліції в Полтавській області №24/О-10/ОП від 25.03.2024 р., наданої на звернення ОСОБА_4 , доповнено інформацією про те, що ОСОБА_8 не є стороною у кримінальному провадженні №0000376, тому, з метою вирішення питання про скасування арешту майна, рекомендували звернутися до суду за правилами цивільного чи господарського судоцинства.

Момент, коли позивачка дізналася про накладене обтяження, ОСОБА_1 повязує з оформлення спадкового майна, після смерті батька ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_10 серії НОМЕР_1 від 08.05.1979 р.; Витягом з Державного реєстру цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлютного прізвища від 02.10.2015 року, прізвище ОСОБА_11 змінено на ОСОБА_12 ; копією свідоцтва про смерть ОСОБА_9 29.08.2017 р.; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.11.2023 р.

Відповідност. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції.

Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акту повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Відповідно дост. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №727/2878/19 (провадження №14-516цс19), спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі N 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі N 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер.

Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Відповідну правову позицію сформульовано Верховним Судом України у постанові від 15.05.2013 № 6-26цс13 та постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18) від 15.05.2019.

Згідно з п.9 розділу XI «Перехідніположення» КПК України (в редакції 2012 року), запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст.126 КПК України (в редакції 1960 року) передбачено, що для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Згідно з ч.6 ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року), накладення арешту на майно скасовується коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Суд, за правилами КПК 1960 року, має повноваження скасувати арешт майна відповідно до ст. 248 КПК України при закритті справи, та відповідно до ст. 324 КПК України при постановленні вироку.

Згідно до ч. 1 ст. 409 КПК України (в редакції 1960 року) питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу, передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Із урахуванням викладеного, а також втрати чинності КПК України 1960 року, тривалого часу, що минув після накладення арешту, істотних організаційних і кадрових змін, що в подальшому відбулися у правоохоронних органах, вирішення питання про припинення втручання у право власності шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року очевидно не буде ефективним способом захисту порушеного права.

Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив.

Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення справи до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Uzan та інші проти Турції» (скарги N N 19620/05, 41487/05, 17613/08 і 19316/08) від 05.03.2019, Європейський Суд встановив, що заявники скаржилися на тривале застосування тимчасових заходів щодо їхнього майна та відмову органів влади скасувати ці заходи протягом кількох років, навіть з урахуванням того, що заявників не було визнано винними у кримінальному провадженні або відповідачами у цивільному провадженні. Європейський Суд прийшов до висновку, що влада не змогла встановити «справедливий баланс» між захистом суспільних інтересів та вимог захисту прав заявників на повагу їх власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції (право на мирне володіння майном).

Оскільки право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування арешту на майно.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст.12,19,81,229, 263, 391 ЦПК України, ст.ст. 316,317, 391 ЦК України суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Полтавській області, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, третя особа Перша Полтавська державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Скасувати арешт на нерухоме майно, накладений постановою СВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області від 21 жовтня 2009 року у кримінальній справі №09216044 (реєстраційний номер обтяження 9226095).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідачі: Головне управління національної поліції в Полтавській області, юридична адреса: м.Полтава, вул.Юліана Матвійчука, 83, ;

Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутнішніх справ України в Полтавській області, юридична адреса: м.Полтава, вул.Юліана Матвійчука, 83, ;

третя особа: Перша поставська державна нотаріальна контора, юридична адреса: м.Полтава, вул.Гоголя, 11, .

Суддя Т.М.Черняєва