Справа № 466/3088/21
Провадження № 2/466/112/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі головуючої судді Білінської Г.Б.

при секретарі Філевич У.І.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,,-

в с т а н о в и в :

позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути із відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 02.11.2010 року у розмірі 73 728,17 грн..

В обґрунтування вимог покликається на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг та підписав Заяву №б/н від 02.11.2010 року, якою надав згоду на те, що між ним та АТ КБ «Приватбанком» укладено Договір про надання банківських послуг.

Отже, між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання банківських послуг №б/н від 02.11.2010 року згідно умов якого позивачем було відкрито останньому кредитний картковий рахунок у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшившись у 2013 році становив 25 000 грн., у 2017 році 50 000 грн., упродовж 2018-2020 років 51 500 грн. Відповідач зобов`язувався погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, на умовах, визначених даним договором.

Оскільки ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, внаслідок чого допустив заборгованість перед банком, яка станом на 22.03.2021 року становить 73728,17 грн та складається з 62517,71 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 11210,46 грн. заборгованості за простроченими відсотками, позивач змушений звернутись до суду.

Представник позивача після подання відповідачем письмових пояснень від 13.09.2022 року із доданими до них довідками-виписками АТ КБ «Приватбанк» щодо відсутності заборгованості за Кредитним договором, а також за кредитними договорами на умовах «Миттєвої розстрочки» та «Оплати частинами» (сформованими за допомогою електронного інтернет-сервісу «Привіат-24») в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву від 20.03.2023 року про розгляд справи у відсутності представника банку.

Відповідач в судове засідання з?явився, попередньо подавши відзив, заперечення на відповідь на відзив та письмові пояснення на позовну заяву, у яких позовні вимоги позивача заперечив у повному обсязі виходячи із наступного.

Кредитний договір між позивачем та відповідачем укладено 05.11.2010 (а не 02.11.2010, як стверджує позивач у позовній заяві) за №LVXRCC17130001 (а не без номера, як стверджує позивач у позовній заяві); заборгованості за даним кредитним договором немає у зв?язку із його закриттям 01.06.2013.

Дослідивши подані суду докази , з`ясувавши дійсні обставини справи , суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг та підписав відповідну Заяву №б/н від 02.11.2010 року, якою надав згоду на те, що між ним та АТ КБ «Приватбанком» укладено Договір про надання банківських послуг. У подальшому, на підставі зазначеної заявиміж ним та позивачем 05.11.2020 укладено договір №LVXRCC17130001про відкриття карткового рахунку з кредитним лімітом 7000 грн., відповідно до умов якого відповідач зобов`язувався погашати заборгованість по кредиту та відсотках за його користування, на умовах, визначених Умовами та Правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», затвердженими наказом голови правління банку від 06.03.2010 №СП-2010-256, а також Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», що діяли на момент укладення Кредитного договору.

Умови даного Кредитного договору відповідачем виконано у повному обсязі та кредит закрито 01.06.2013 року, заборгованість за ним відсутня, що підтверджується наданою відповідачем довідкою-випискою від 12.09.2022 №HMSMJISTGKENA672 за підписом керівника Напрямку операційного обслуговування ГО ОСОБА_2 .

В ході судового розгляду позивачем такі дані не спростовані.

При цьому, судом також встановлено, що відповідачем,в ході досудового врегулювання спору, позивачу скеровано заяву від 23.11.2020 на яку,отримано листа-відповідь від 14.12.2020 №20.1.0.0.0/7-201126/7484 за підписом спеціаліста із забезпечення бізнес-процесів Департаменту «Вхідна кореспонденція» ГО ОСОБА_3 , із якої , як і з змісту долученої до вказаної заяви відповідачем досудової вимоги банку від 16.11.2020 №30.1.0/2-000 вбачається, що Договір без номера про надання відповідачу банківських послуг оформлено між останнім та позивачем не 02.11.2010, а 28.11.2013. Копії даного договору позивачем суду для огляду в судовому засіданні.

Окрім цього, на безпідставність позовних вимог позивача вказує і той факт, що максимальна сума кредитного ліміту, встановленого на картковому рахунку відповідача упродовж 2010-2020 років, становила 51500 грн.; у той же час, сума заявленої до стягнення заборгованості за тілом кредиту визначена в розмірі 62517,71 грн.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12, ст.ст. 77-80 ЦПК України,кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до процесуального законодавства, а саме ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підтвердження своїх вимог позивачем надано суду наступні документи : довідку без дати та номера про видані відповідачу кредитні картки, довідку без дати та номера про зміну умов та обслуговування оформленої на відповідача кредитної картки ; виписку станом на 24.03.2021 за договором без номера про здійснені упродовж 2012-2021 років фінансові операції ; виписку станом на 23.09.2022 за договором без номера про здійснені упродовж за період 01.01.2021-22.09.2022 років фінансові операції .

Однак такі не містять даних щодо дати укладення Кредитного договору, а відтак ,на думку суду , не є належними доказами у справі.

Окрім цього, надана позивачем виписка станом на 24.03.2021 за договором без номера про здійснені упродовж 2012-2021 років фінансові операції не підписана у встановленому порядку представником банку.

Суд вважає неналежними доказами у справі долучені позивачем до позову розрахунки заборгованості за Кредитним договором, оскільки такі проведені за період з листопада 2013 по лютий 2021 року, тобто за період, коли цей договір вже було закрито у зв?язку із повним виконанням відповідачем своїх зобов?язань .

Відтак, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності ,суд прийшов до переконання, що позовні вимоги позивачем недоведені , а тому такі до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.634 ЦК суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні позову акціонерного товариства «Комерційнийбанк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення складено 30.05.2024р.

Суддя Г. Б. Білінська