Справа № 489/4079/24
Провадження №2-з/489/31/24
УХВАЛА

про забезпечення позову

18 червня 2024 м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі: судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

встановив.

В провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа № 489/4079/24 (провадження № 2/489/1715/24) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

17 червня 2024 ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Ільїна О.В., звернувся до суду з заявою, якою просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження транспортних засобів, які належать ОСОБА_2 , а саме: транспортний засіб марки Ford модель Focus, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; транспортний засіб марки Ford модель Transit, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ; транспортний засіб марки Mersedes-Benz, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , до набрання рішення по справі законної сили. Зазначає, що ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 у борг 5000 доларів США, які зобов`язався повернути до 01.01.2019. відповідач ухиляється від повернення суми позики, а тому наявна необхідність, з метою відновлення порушеного права позивача, накласти арешт на рухоме майно, яке належить відповідачу. Наразі існує загроза зловживання правами володіння та розпорядження спірними коштами до остаточного розгляду справи по суті в суді, що призведе до порушення прав не лише позивача, а й інших осіб, що може спричинити збитки державі та матиме незворотні наслідки, або значно ускладнить повернення коштів позивачу, зробить неможливим або утруднить виконання рішення суду у даній справі.

Суд, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, дійшов до наступного.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

За змістом частини 3 статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями частини 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, в тому числі, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, тощо.

Частина 8 статті 153 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зобов`язує суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, тільки пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тобто, вирішуючи дане питання суд повинен враховувати інтереси всіх учасників процесу, в тому числі позивача і відповідача.

Виходячи з вказаних норм, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення позивача, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Слід також зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою у сумі 6811 доларів США 88 центів, що складається з: 6000 доларів США основна сума боргу; 811 доларів США 88 центів 3% річних та судові витрати у розмірі 22758,82 грн, що складаються з: судового збору у розмірі 2758,852 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн..

Представник позивача просить накласти арешт на транспортні засоби, які належать ОСОБА_2 , а саме: транспортний засіб марки Ford модель Focus, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; транспортний засіб марки Ford модель Transit, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ; транспортний засіб марки Mersedes-Benz, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3 .

Згідно розширеного витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, сформованого 12.06.2024, ОСОБА_2 належить на праві власності транспортний засіб Ford модель Focus, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

До матеріалів заяви долучені скріншоти оголошень з сайту Аuto.ria щодо вартості автомобілів, на які просить представник заявника, накласти арешт.

Однак з поданої позивачем заяви про забезпечення позову не вбачається та не підтверджується будь якими доказами про наявність у ОСОБА_2 у власності автомобілів Ford Transit, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_2 та Mersedes-Benz, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3 .

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним, як на практиці, так і за законом (Кудла проти Польщі, N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, Міфсуд проти Франції [GC], N 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі (Дорани проти Ірландії) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, співмірності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню шляхом накладення арешту на автомобіль марки Ford модель Focus, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 4, 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб марки Ford модель Focus, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить на праві ОСОБА_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено «18» червня 2024.

Суддя Н.О. Рум`янцева