РІШЕННЯ

Іменем України

02.07.2024 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

при секретарі судового засідання Козьмук Д.Б.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Львівської міської ради Качмар Ю.Ю.,

представника третьої особи Міністерства юстиції України Боровець А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в інтересах, якої діє ОСОБА_5 ), ОСОБА_7 (в інтересах, якого діє ОСОБА_5 ), ОСОБА_8 (в інтересах, якого діє ОСОБА_5 ), за участю третіх осіб: Львівської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Міністерства юстиції України, органу опіки та піклування Франківської районної державної адміністрації Львівської міської ради про витребування майна та захист права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Представником ОСОБА_4 адвокатом Блонським М.А. подано на розгляд суду позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в інтересах, якої діє ОСОБА_5 ), ОСОБА_7 (в інтересах, якого діє ОСОБА_5 ), ОСОБА_8 (в інтересах, якого діє ОСОБА_5 ), за участю третіх осіб: Львівської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Міністерства юстиції України про витребування майна та захист права власності, у якому просить суд:

1.Витребувати з чужого незаконного володіння відповідачів на користь повивача належний йому на праві власності об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення позначені на поверховому плані під літерами 88-1, 88-2, 88-9, 88-10, 88-11, в будинку АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на такі.

2.Для захисту права власності ОСОБА_4 та відновлення його порушеного права просить:

-скасувати рішення державного реєстратора №48369363 ОСОБА_9 , КП "Реєстрація майна та бізнесу" від 23.08.2019, яким скасовано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна №1 та скасовано відкриття розділу по реєстраційному номеру об`єкта нерухомого майна № 1;

-скасувати рішення державного реєстратора №43394822 ОСОБА_9 , КП "Реєстрація майна та бізнесу" від 08.10.2018, яким скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_4 , яке було за ним зареєстроване 19.06.2013 на підставі договору купівлі-продажу №3-1370 від 19.06.2013 посвідченого державним нотаріусом П?ятої львівської державної нотаріальної контори та скасовано перехід права власності;

-скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 та скасувати відкриття розділу за таким об`єктом нерухомого майна;

-поновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_4 на нежитлові приміщення позначені на поверховому плані під літерами 88-1, 88-2, 88-9, 88-10, 88-11, в будинку АДРЕСА_1 об`єкт нерухомого майна №1 та поновити розділ по реєстраційному номеру об`єкта нерухомого майна № 1 та стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

3.Стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

В обґрунтування вимог щодо предмета спору представник позивача покликається на те, що 19.06.2023 між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 був укладений договір купівлі-продажу, предметом якого були нежитлові приміщення позначені на поверхневому плані під літерами 88-1, 88-2, 88-9, 88-10, 88-11, в будинку АДРЕСА_1 .

Даний договір був відплатним і за набуття права власності на такі приміщення ОСОБА_4 було оплачено 200 000,00 гривень. У подальшому на підставі такого догові ОСОБА_4 зареєстрував своє право власності в державному реєстрі.

Зазначає, що право власності ОСОБА_10 було набуто на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 по справі №465/2569/13-ц. Надалі Львівською міською радою було подано апеляційну скаргу на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 по справі №465/2569/13-ц, проте провадження по справі було закрито ухвалою Львівського апеляційного суду від 08.02.2016. Відповідачем-2 було подано апеляційну скаргу на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 по справі №465/2569/13-ц та постановою ЛАС від 09.08.2018 рішення суду скасовано та провадження по справі закрито. Позивачем було подано касаційну скаргу на постанову ЛАС від 09.08.2018 та постановою Верховного суду від 26.05.2021 постанову Львівського апеляційного суду від 09.08.2018 скасовано, справу направлено на новий розгляд в суд апеляційної інстанції.

Постановою ЛАС від 26.05.2022 знову ж таки рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 по справі №465/2569/13-ц скасовано та прийнято нове рішення про відмову в позові. На цей час позивачем подано касаційну скаргу на таку постанову суду. Зазначає, що постанова Львівського апеляційного суду від 26.05.2022 жодним чином не стосувалася права власності позивача, який є добросовісним набувачем майна. Право власності позивача в судовому порядку оспорено не було та неправомірність його набуття судом не встановлена, також воно не було витребувано в позивача відповідачами чи Львівською міською радою.

Зазначає, що державним реєстратором Бойко Христиною Романівною, КП "Реєстрація майна та бізнесу" рішенням від 23.08.2019 скасовано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна №1 та скасовано відкриття розділу по реєстраційному номеру об`єкта нерухомого майна № 1.

Підставою для такого рішення вказано рішення апеляційного суду Львівської області від 09.08.2018 по справі №465/2569/13-ц, та рішення Франківського районного суду м. Львова від 12.06.2019 по справі №465/7331/18.

Рішенням державного реєстратора №43394822 ОСОБА_9 , КП "Реєстрація майна та бізнесу" від 08.10.2018, яким скасовано реєстрацію права власності за позивачем, яке було за ним зареєстроване 19.06.2013 р. на підставі договору купівлі-продажу №3-1370 від 19.06.2013 посвідченого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори та скасовано перехід права власності.

Підставою для такого рішення стало рішення апеляційного суду Львівської області від 09.08.2018 по справі №465/2569/13-ц.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 09.08.2018 справа №465/2569/13-ц скасовано постановою Верховного суду від 26.05.2021. Справа була направлена на новий розгляд. Даний спір жодним чином не скасовував право власності позивача, оскільки спір стосувався попереднього власника майна.

Також рішення Франківського районного суду м. Львова від 12.06.2019 по справі №465/7331/18 скасовано постановою Львівського апеляційного суду від 02.06.2022. Вважають, що державний реєстратор всупереч вимогам ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» провів скасування реєстрації права власності без наявності для того підстав та підтверджуючих на те документів. Повідомляють суд, що позивач жодної заяви про скасування записів про реєстрацію права власності, чи про перехід такого, та скасування реєстрації об`єкта нерухомого майна не подавалось та вважають, що така заява була подана не уповноваженою на це особою, також жодним чином згідно ЦК України право власності позивачем припиненим не було.

Після скасування реєстрації права власності позивача відповідачами було зареєстровано право власності на такий об`єкт шляхом його перетворення з нежитлового в житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_2 та зареєстровано право власності на ОСОБА_2 , його дружину ОСОБА_5 та дітей ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Такий процес відбувся в наступному порядку: 01.07.2016 виконавчим комітетом Львівської міської ради було видано ордер №60004639 на житлову квартиру АДРЕСА_2 в складі сім?ї ОСОБА_2 , його дружини ОСОБА_5 та дітей ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . 25.06.2019 Львівським міським центром приватизації державного житлового фонду на підставі наказу юридичного департаменту Львівської міської ради №446-Ж-Ф сім`ї Толопка було видано свідоцтво про право власності на п`ятьох власників.

05.07.2019 таке свідоцтво було зареєстроване державним реєстратором юридичного департаменту Львівської міської ради Мельник Ілоною Борисівною. Оскільки право власності позивача в судовому порядку не припинено та не скасовано, державним реєстратором протиправно вирішено скасувати записи про реєстрацію права власності, то позивач як власник має право на захист свого права власності шляхом його витребування з чужого незаконного володіння та відповідно відновлення записів про його право власності. З цього приводу слід зазначити, що Львівською міською радою було подано позов про витребування майна від ОСОБА_4 - судова справа №465/2030/18, яка була залишена без розгляду ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 23.09.2021.

Ухвалою суду від 07.10.2022 цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Представником Міністерства юстиції України Боровець А.І. подано на розгляд суду пояснення, у яких зазначає, що Міністерство юстиції України не є правонаступником

комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу», а відтак, Міністерство юстиції України не може бути залученим до участі у справі замість Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу». Щодо розгляду Міністерством юстиції України скарги позивача від 02.03.2020, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 05.03.2020 за №К-7141, прийнято рішення у формі Наказу «Про відмову у задоволенні скарги» від 27.04.2021 №1320/7, оскільки розгляд порушених питань у скарзі не належать до компетенції Міністерства юстиції України.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 подано відзив на позовну заяву, у якій зазначає, що 03 листопада 2011 року сім`я ОСОБА_2 у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 перебувала під № 2 на квартирному обліку Львівської міської ради серед багатодітних сімей у яких народилась трійня: 30.10.2012 громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті Львівської міської ради рекомендовано погодити сім`ї ОСОБА_2 вирішення житлового питання шляхом надання під переобладнання нежитлового приміщення площею 58,0 кв.м та адресою АДРЕСА_1 .

Роботи по переобладнанню вказаного приміщення сім`я повинна була виконати за власний рахунок. 18.08.2014 рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 641 «Про перепланування нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_3 під житлову квартиру та подальше її використання» надано дозвіл сім`ї ОСОБА_2 на перепланування зазначених приміщень під житлову квартиру з присвоєнням їй номеру 90.

Зазначають, що після проведення усіх робіт з перепланування нежитлових приміщень на житлову квартиру 01.07.2016 виконавчим комітетом Львівської міської ради сім`ї ОСОБА_2 було видано ордер №0004639 на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_2 . З метою належної реєстрації ордера в житлово-експлуатаційній організації ОСОБА_5 звернулась у Львівське комунальне підприємство «Вулецьке» , яке здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_1 , однак у реєстрації ордера було відмовлено з підстави, що нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 знаходиться у приватній власності на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2013.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 по справі № 465/2569/13-ц за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про спонукання до вчинення дій було визнано право власності на нежитлові приміщення площею 58,0 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_10 , який в свою чергу продав його ОСОБА_4 у відповідності до договору купівлі-продажу від 19.06.2013 посвідченого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. реєстровий № 3-1370. Зазначають, що вказане рішення Франківського районного суду м. Львова ґрунтувалось на сфальсифікованих документах, оскільки спірні нежитлові приміщення перебували у власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, а для моделювання штучного судового спору були використані особи без визначеного місця проживання, а також особи з скрутним матеріальним становищем.

09.08.2018 постановою Апеляційного суду Львівської області у справі № 465/2569/13-ц вищевказане рішення Франківського районного суду м. Львова скасовано. У лютому 2020 року позивач оскаржив зазначену постанову апеляційного суду Львівської області до Касаційного цивільного суду Верховного Суду, який постановою від 26.05.2021 у справі № 465/2569/13-4 скасував постанову апеляційного суду Львівської області від 09.08.2018, а справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. За результатами повторного розгляду зазначеної справи Львівським апеляційним судом 26.05.2022 винесено постанову у справі № 465/2569/13-ц якою рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 скасовано , а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 ) разом з нежитловими приміщеннями пл. 58,00 кв.м. іще з 1987 року перебував на балансі Радянської районної ради народних депутатів м. Львова, а після набуття Україною незалежності у відповідності до постанови КМУ від 05.11.1991 №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», а також відповідно до рішення виконкому Львівської обласної ради народних депутатів № 728 від 27.12.1991 «Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць/підприємств та організацій житлово-комунального господарства області» був переданий у комунальну власність територіальної громади м. Львова.

З витягу з рішення виконавчого комітету Радянської районної Ради народних депутатів м. Львова від 26.05,1987 № 271, виконавчим комітетом Радянської районної ради народних депутатів м. Львова включено житловий будинок по АДРЕСА_4 в цілому до реєстру житлових будинків, які знаходяться на балансі місцевих рад по АДРЕСА_5 .

18.04.2007 Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «БТІ та ЕО» за № 18573371 зареєстровано право власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на будинок АДРЕСА_1 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Таким чином вважають, що ОСОБА_10 не набув у встановленому законом порядку право власності на нежитлові приміщення площею 58,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , а отже і не мав прав продавати їх ОСОБА_4 . Повідомляють суд, що з часу отримання ордеру на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_2 у липні 2016 року сім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_2 жодного дня не проживала у даній квартирі, оскільки позивачем було замінено вхідні двері та замки до даної квартири, а тому фізичний доступ до даного приміщення відсутній. Більше того, намагаючись перешкодити Львівській міській раді в поверненні належного їй приміщення, позивач передав нежитлові приміщення площею 58, 00 кв.м. по АДРЕСА_1 в іпотеку ОСОБА_12 згідно договору іпотеки від 29.03.2018 посвідченого приватним нотаріусом Стоцко Т.Л. 08.10.2018 за заявою Львівської міської ради державним реєстратором було припинено право власності ОСОБА_4 на нежитлові приміщення площею 58,00 кв.м. по АДРЕСА_6 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 25.06.2019 Львівським міським центром приватизації державного житлового фонду на підставі наказу юридичного департаменту Львівської міської ради № 449-Ж-Ф сім`ї ОСОБА_2 у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 було видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

05.07.2019 державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Мельник Ілоною Борисівною на кожного члена сім`ї ОСОБА_2 (у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ) було видано Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на АДРЕСА_2 .

У відповідності до Довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки форми № 2 виданої ЛКП «Вулецьке» № 732 від 01.08.2019 сім`я ОСОБА_2 у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 зареєстровані (прописані) за адресою АДРЕСА_7 . Отже, вважають, що право власності ОСОБА_4 на нежитлові приміщення площею 58,00 кв.м. по АДРЕСА_6 припинено, а тому у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду за захистом права якого не існує.

У зв`язку з цим просять суд поновити строк для подання відзиву та у задоволенні позовних вимогах відмовити повністю.

Представником позивача подано на розгляд суду додаткові пояснення у справі від 02.05.2023, у яких просить суд врахувати при вирішенні справи правову позицію викладену у постанові Великої палати Верховного суду у справі №359/3373/16-ц від 23.11.2021 та наголошує, що право власності позивача є правомірним і не припиненим, а відповідачі скориставшись адміністративним ресурсом Львівської міської ради зареєстрували за собою право власності без належних на те підстав.

Ухвалою суду від 14.08.2023 заяву ОСОБА_2 задоволено та залучено орган опіки та піклування Франківської районної державної адміністрації Львівської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою суду від 15.09.2023 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

15.03.2024 року ОСОБА_2 подано до суду додаткові пояснення,в яких просить суд врахувати дані пояснення при прийнятті рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Зазначає, що позивач не є власником нежитлових приміщень під літерами 88-1, 88-2, 88-4, 88-10,88-11 площею 58,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , право власності позивача на вказані приміщення є припиненим, а тому у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду за захистом права якого не існує.

Зокрема посилався на те, що 18.04.2007 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «БТІ та ЕО» за №18573371 зареєстровано право власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на будинок АДРЕСА_1 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, ОСОБА_10 не набув у встановленому законом порядку право власності на нежитлові приміщення площею 58,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , а отже і не мав права продавати їх ОСОБА_4

30.10.2012 року громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті Львівської міської ради рекомендовано погодити сім`ї ОСОБА_2 вирішення житлового питання шляхом надання під переобладнання нежитлового приміщення площею 58,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Роботи по переобладнанню вказаного приміщення сім`я повинна була виконати за власний рахунок.

Після проведення усіх робіт з перепланування нежитлових приміщень на житлову кватиру 01.07.2016 року виконавчим комітетом Львівської міської ради сім`ї ОСОБА_2 було видано ордер №0004639 на житлове приміщення квартиру АДРЕСА_2 .

08.10.2018 року за заявою Львівської міської ради державним реєстратором було припинено право власності ОСОБА_4 на нежитлові приміщення площею 58,00 кв.м. по АДРЕСА_6 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

25.06.2019 року Львівським міським центром приватизації державного житлового фонду на підставі наказу юридичного департаменту Львівської міської ради № 449-Ж-Ф сім`ї ОСОБА_2 у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 було видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення в яких позовні вимоги підтримав фактично посилався на обставини які викладені у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, фактично посилався на ті ж обставини які викладені в письмових поясненнях, а також зазначив, що права позивача не порушені, його право припинено, він не є добросовісним вказаного приміщення, оскільки придбав його за договором купівлі-продажу в особи яка не мала права їх відчужувати.

Відповідач ОСОБА_2 проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, фактично посилався на обставини, які викладені у письмових поясненнях.

Представник Львівської міської ради Качмар Ю.Ю. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, оскільки право власності позивача є припиненим. Зазначив, що позивач намагається не підтвердити право власності, а його породити. В матеріалах справи є належні документи які підтверджують, що спочатку власником була Львівська міська рада, а після власниками є відповідачі.

Представник Міністерства юстиції України Боровець А.І. в судовому засіданні зазначила, що Міністерство юстиції України не є правонаступником комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу», а тому їх помилково залучено до участі у справі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду повідомлялись належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, відповідача, та представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та кожен доказ окремо, вважає, що позовні вимог задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.06.2013 року між ОСОБА_10 до ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, який посвідчено державним нотаріусом ЛДНК Кіріловою Т.М., зареєстровано в реєстрі за №3-1370. (а.с.6)

Відповідно до вище вказаного договору продавець продав, а покупець купив нежитлове приміщення, позначене на поверхневому плані під літерами 88-1, 88-2, 88-9, 88-10, 88-11, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 58,00 кв.м.

Також, в договорі купівлі-продажу нежитлового приміщення від 19.06.2013 року вказано, що це нежитлове приміщення належить продавцю на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2013 року № 465/2569/13-ц, зареєстрованого реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції 14 червня 2013 року.

На підставі даного договору право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.06.2013. (а.с. 7)

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2013 року (справа №465/2569/13-ц) позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_11 передати ОСОБА_10 у власність нежитлове приміщення площею 58,00 кв. м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_10 право власності на нежитлове приміщення площею 58,00 кв.м., що позначене на поверховому плані під літерами 88-1, 88-2, 88-9, 88-10, 88-11, в будинку АДРЕСА_1 . (а.с. 30)

Також, з ЄДРСР вбачається, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07.05.2013 року (справа №465/2569/13-ц) виправлено описку в рішенні Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013року по цивільній справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про спонукання до вчинення дій вказавши вірно прізвище позивача „ ОСОБА_13 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 09.08.2018 року (справа №465/2569/13-ц) апеляційну скаргу Львівської міської ради - задоволено.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2013 року - скасовано, провадження у справі закрито.

Постановою Верховного Суду від 26.05.2021 року (справа №465/2569/13-ц) Касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Постанову Львівського апеляційного суду від 09 серпня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Львівського апеляційного суду від 26.05.2022 року (справа №465/2569/13-ц) рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2013 року скасовано та ухвалено нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про спонукання до вчинення дій - відмовлено.

На даний час позивачем подано касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 26.05.2022 року (справа № 465/2569/13-ц).

Державним реєстратором Бойко Х.Р., КП «Реєстрація майна та бізнесу» рішенням від 23.08.2019 року скасовано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна №1 та скасовано відкриття розділу по реєстраційному номеру об`єкта нерухомого майна № 1. (а.с.9-11)

Підставою вказано рішення апеляційного суду Львівської області від 09.08.2018 по справі №465/2569/13-ц, та рішення Франківського районного суду м. Львова від 12.06.2019по справі №465/7331/18.

ОСОБА_4 подано скаргу на рішення від 08.10.2018, №43394822 від 23.08.2019 № 48369363 прийняті державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р. щодо нежитлового приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Висновком Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 12.01.2021 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 від 02.03.2020 у зв`язку із тим, що розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Міністерства юстиції України, оскільки щодо нерухомого майна наявний судовий спір. (а.с. 16-17)

З Наказу Департаменту житлового господарства та інфраструктури від 31.03.2014 року №98 вбачається, що затверджено висновок міжвідомчої комісії при виконкомі (витяг з протоколу № 1 § від 28.01.14р.) щодо технічної можливості проведення реконструкції нежитлових приміщень першого поверху під літ. 88-1, 88-2, 88-9, 88-10, 88-11 заг. пл. 58,0 кв.м. на АДРЕСА_6 під житлову квартиру, яка відповідно до представлених проєктних пропозицій буде складатися з трьох житлових кімнат, кухні, ванної кімнати, санвузла, коридору, балкону. (а.с.27)

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12.06.2019 (справа №465/7331/18) скасовано постановою Львівського апеляційного суду від 02.06.2022 року.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 разом з нежитловими приміщеннями пл. 58,00 кв.м. з 1987 року перебував на балансі Радянської районної ради народних депутатів м. Львова, а після набуття Україною незалежності у відповідності до постанови КМУ від 05.11.1991 р. № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», а також відповідно до рішення виконкому Львівської обласної ради народних депутатів №728 від 27.12.1991 року «Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць/підприємств та організацій житлово-комунального господарства області» був переданий у комунальну власність територіальній громади м. Львова. (112-113, 114-115)

Як вбачається з витягу з рішення виконавчого комітету Радянської районної Ради народних депутатів м. Львова від 26.05.1987 року № 271, виконавчим комітетом Радянської районної ради народних депутатів м. Львова включено житловий будинок по АДРЕСА_4 в цілому до реєстру житлових будинків, які знаходяться на балансі місцевих рад по Радянському (Франківському) району м. Львова. (а.с. 112-113)

Згідно рішення виконавчого комітету від 18.08.2014 року №641 «Про перепланування нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 під житлову квартиру та подальше її використання» надано дозвіл ОСОБА_2 на перепланування нежитлових приміщень першого поверху під літерами 88-1, 88-2, 88-9, 88-10, 88-11 (заг. пл. 58,0 кв.м.) на АДРЕСА_1 під житлову квартиру АДРЕСА_8 , яка буде складатися з трьох кімнат (пл. 14,23 кв.м, пл. 14,5 кв.м. та пл. 14,77 кв.м.), кухні (пл. 7,4 кв.м), ванної кімнати (пл. 1,64 кв.м), санвузла (пл. 1,09 кв.м), коридору (пл. 4,12 кв.м.), балкону (пл. 2,37 кв.м). (а.с. 111)

Також, зокрема вказано, щодо оформлення у встановленому порядку документи для прийняття об`єкта в експлуатацію. Після виконання пункту 2 цього рішення надано квартиру та оформити ордер: ОСОБА_2 черговику Львівської міської ради з 07.11.2011 № 23837, у списку для позачергового надання житла (багатодітна сім`я, у якої народилась трійня) № 1700

на квартиру АДРЕСА_9 .

на сім`ю з 5-ти осіб (він, дружина ОСОБА_5 , донька ОСОБА_6 , син ОСОБА_7 , син ОСОБА_7 ). Проживає та зареєстрований з 2011 року як зять власника у квартирі АДРЕСА_10 , де всього проживають та зареєстровані 5 осіб (він, дружина, донька та два сини ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Зняти з квартирного обліку та виключити з пільгового списку.

Ордер оформити на дружину ОСОБА_5 згідно з поданою заявою.

Обласному комунальному підприємству Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та Львівському комунальному підприємству «Вулецьке» внести зміни до відповідної документації згідно з цим рішенням.

01.07.2016 року ОСОБА_5 виконавчим комітетом Львівської міської ради видано ордер на житлове приміщення №0004639, в якому вказано, що він виданий ОСОБА_5 з сім`єю 5-и осіб, на право зайняття житлового приміщення житловою площею 43,5 кв.м., яке складається з трьох кімнат у квартирі за адресою АДРЕСА_7 . Підстава видачі ордера рішення міськвиконкому від 18.08.2014 року №641. Дані про особу на ім`я якої виданий ордер черг. ЛМР з 2011 року №23837, позач. (багатодітна трійня). Склад сім`ї: ОСОБА_5 (осн. кв.н.), ОСОБА_2 (чоловік), ОСОБА_6 (донька), ОСОБА_7 (син), ОСОБА_7 (син). (а.с. 110)

За адресою АДРЕСА_7 з 21.01.2019 року зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.120,121,122,123,124)

25.06.2019 року Львівським міським центром приватизації державного житлового фонду на підставі наказу юридичного департаменту Львівської міської ради № 449-Ж-Ф сім`ї ОСОБА_2 у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 було видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , дана обставина не заперечується сторонами по справі.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

В силу положень ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ст. 41 Конституції України та статтею1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Непорушність права власності закріплено і в ст. 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої - ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч.3 ст. 16 ЗУ «Про місце самоврядування» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 60 ЗУ «Про місце самоврядування» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Аналіз статті 387ЦК свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. З урахуванням специфіки речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Згідно п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Позивач у позовній заяві зазначає, що йому належать нежитлові приміщення позначені на поверхневому плані під літерами 88-1, 88-2, 88-9, 88-10, 88-11, в будинку АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу з громадянином ОСОБА_10 19.06.2013 року. Право власності ОСОБА_10 було набуто на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 р. по справі №465/2569/13-ц.

Проте, як встановлено під час розгляду справи, рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 року скасовано постановою Львівського апеляційного суду від 26.05.2022 року та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про спонукання до вчинення дій відмовлено.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, на сьогодні відсутня правова підстава яка б вказувала на те, що ОСОБА_10 було набуте право власності на спірні нежитлові приміщення правомірно.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази які б вказували на те, що відповідачі володіють майном незаконно, без відповідної правової підстави заволоділи ним.

Тому, дані правовідношення (ст.388 ЦК) на які посилається позивач, не підлягають застосуванню.

Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд не може при винесенні судового рішення ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати не підлягають стягненню із відповідача, а залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 7,11,12,13,19,47,48,51,51,81,133,141,158,175,263,264,265 ЦПК, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в інтересах, якої діє ОСОБА_5 ), ОСОБА_7 (в інтересах, якого діє ОСОБА_5 ), ОСОБА_8 (в інтересах, якого діє ОСОБА_5 ), за участю третіх осіб: Львівської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Міністерства юстиції України, органу опіки та піклування Франківської районної державної адміністрації Львівської міської ради про витребування майна та захист права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування сторін та учасників справи:

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_11 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_12 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_12 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтересах, якої діє ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_12 .

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтересах, якого діє ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_12 .

Відповідач: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтересах, якого діє ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_12 .

Третя особа: Львівська міська рада, , місцезнаходження за адресою: 79008, м. Львів, пл. Ринок, б.1.

Третя особа: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, , місцезнаходження за адресою: 79040, м. Львів, вул. Городоцька, б. 299.

Третя особа: Міністерства юстиції України, , місцезнаходження з адресою: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, б. 13.

Третя особа: Орган опіки та піклування Франківської районної державної адміністрації Львівської міської ради, місцезнаходження за адресою: 79057, м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 85.

Повний текст рішення складено 05.07.2024 року.

Суддя Мартьянова С.М.