Справа № 317/2300/22
Провадження № 2/317/25/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Каряки Д.О.,

при секретарі Щербини ВГ.,

за участі представника позивача адвоката Ромась А.І. (в режимі відеоконференції), представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 (в особі представника - адвоката Ромась (Проніна) А.І.) звернулась до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнила, до ОСОБА_3 у якій просить: 1) встановити факт окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин з 01.10.2020 р. по 09.01.2021 року; 2) визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 : транспортний засіб ВАЗ 07 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 ; транспортний засіб Volkswagen Passat 2.0, 2011 року випуску, номер кузову та VIN НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 ; транспортний засіб Mercedes-Benz 313 CDI, 2005 року випуску, номер кузова та VIN НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 ; 3) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортних засобів: ВАЗ 07 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 ; Volkswagen Passat 2.0, 2011 року випуску, номер кузову та VIN НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 ; Mercedes-Benz 313 CDI, 2005 року випуску, номер кузова та VIN НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 у розмірі від загальної суми 692 340 грн., що становить 346 170 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24.10.2010 р. між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який було зареєстровано Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис № 72. Від вказаного шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу спільними зусиллями та за спільні кошти було придбане різне майно та машини, а саме: транспортний засіб ВАЗ 07 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , який був проданий відповідачем вже після припинення шлюбних відносин на підставі договору купівлі-продажу, акту реалізованого транспортного засобу, договору комісії за номерами 6413/20/007892, видані 11.11.2020 на ім`я ОСОБА_5 Транспортний засіб Volkswagen Passat 2.0, 2011 року випуску, номер кузову та VIN НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 , який був проданий відповідачем вже після припинення шлюбних відносин на підставі договору купівлі продажу, акту реалізованого транспортного засобу, договору комісії за номерами 6413/20/007890, видані 11.11.2020 Перша філія ПП «Корінтія», перереєстрований на ім`я ОСОБА_6 , гроші на придбання вказаного транспортного засобу пішли від продажу попереднього автомобілю «Ніссіан Тіда», проданого в період шлюбу; транспортний засіб Mercedes-Benz 313 CDI, 2005 року випуску, номер кузова та VIN НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 , який був проданий відповідачем вже після припинення шлюбних відносин на підставі договору купівлі-продажу, акту реалізованого транспортного засобу, договору комісії за номерами 6413/20/007891, видані 11.11.2020 Перша філія ПП «Корінтія», перереєстрований на ім`я ОСОБА_7 . Звертає увагу суду, що середня ринкова вартість транспортних засобів, відповідно до висновку про вартість майна, становить: ВАЗ 07 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 - 52 590,00 грн., Volkswagen Passat 2.0, 2011 року випуску, номер кузову та VIN НОМЕР_4 - 307 080,00 грн., Mercedes-Benz 313 CDI, 2005 року випуску, номер кузова та VIN НОМЕР_6 - 332 670, 00 грн. В свою чергу відповідач на спростування розміру ринкової вартості вказаних транспортних засобів доказів суду не надав, заперечень щодо звіту про оцінку транспортних засобів не надав, а також не звертався до суду з клопотанням про призначення відповідної судової експертизи.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2020 р. шлюб між сторонами розірвано. Однак фактично шлюбні відносити між сторонами було припинено з 01.10.2020 р. і позивачка з дитиною поїхала до м. Кроматорська, де й проживала. Відповідач 16.11.2020 р. звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Тобто все спірне майно було продано відповідачем в період їх окремого проживання в листопаді 2020 року, про що позивачці стало відомо в процесі розгляду даної справи. Відповідач розпорядився майном на власний розсуд без згоди позивачки і не надав позивачці 1/2 частину від вартості проданих ним машин. Таким чином, представник позивача вважає необхідним є встановлення факту окремого проживання позивача та відповідача у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з 01.10.2020 р по 09.01.2021 р. Представник позивача вважає, що вищевказане майно є спільною сумісною власністю сторін, частки яких у власності рівні.

09.11.2022 р. відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву. Вважає позовні вимоги надуманими та необґрунтованими, а подання позову спрямоване виключно на здійснення тиску на відповідача при вирішення питання щодо визначення місця мешкання дитини. Обґрунтовуючи свої заперечення зазначив, що з 24.04.2010 р. перебував у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_2 . Від вказаного шлюбу є спільна дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 31.08.2021 р. проживає разом з батьком. Сторони мешкали однією сім`єю і перебували у фактичних шлюбних стосунках з моменту реєстрації і до 12.11.2020 р. включно. Шлюб було припинено одноособовим рішенням ОСОБА_2 , яка 12.11.2020 р., у відсутність чоловіка, без попередження виїхала з місця їх спільного проживання - квартири АДРЕСА_1 , вивезла дитину та всі цінні речі. Факт припинення шлюбних відносин саме у листопаді 2020 року підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2020 року у справі № 334/6614/20, яким шлюб між сторонами було розірвано. За судовим наказом Краматорського міського суду Донецької області від 12.01.2021 р. про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Крім того посилається на те, що автомобіль «Wolkswagen Passat» 2017 року випуску д.н.з. НОМЕР_8 було придбано ним за особисті кошти поза межами шлюбу, після розірвання шлюбу та після повного та остаточного припинення шлюбних стосунків, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, копія якого долучена до відзиву і в якому датою реєстрації автомобіля зазначено - 25.03.2021 р. В задоволенні позову ОСОБА_2 про поділ майна просив відмовити (а.с.37-40). 23.01.2023 р. представником позивача - адвокатом ОСОБА_8 подано відповідь на відзив. Не погоджуючись з поданим відповідачем відзивом зазначила, що в період шлюбу сторонами від підприємницької діяльності та роботи були придбані автомобілі для роботи. Спочатку була машина «Ніссан Тіда», потім після продажу сторони додали кошти та купили «Фольксваген пасат 2012 р.», а потім знову продавши «Фольксваген пасат», купили «Фольксваген пасат 2017 р.» по довіреності. Відповідач розуміючи, що не хоче ділити майно, оформив його тільки після розірвання шлюбу. Таким чином всі грошові кошти, у тому числі за рахунок яких придбано останній автомобіль «Фольксваген пасат», були спільним сумісним майном (а.с.82-83).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених в уточненій позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити, з підстав зазначених у відзиві на позов.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересах. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 24.10.2010 р. між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який було зареєстровано Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис № 72, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_9 , копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.7-зворот).

Від вказаного шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.8). Дитина, як вбачається з пояснень відповідача у відзиві, проживає з батьком.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2024 по справі № 334/6614/20, шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією відповідного рішення, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.8-зворот-9).

В період шлюбу спільними зусиллями та за спільні кошти було придбане різне майно та машини, а саме :

- транспортний засіб ВАЗ 07 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 ;

- транспортний засіб Volkswagen Passat 2.0, 2011 року випуску, номер кузову та VIN НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 ;

- транспортний засіб Mercedes-Benz 313 CDI, 2005 року випуску, номер кузова та VIN НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 .

Як зазначено представником позивача все спірне майно, зокрема транспортний засіб ВАЗ 07 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 ; транспортний засіб Volkswagen Passat 2.0, 2011 року випуску, номер кузову та VIN НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 ; транспортний засіб Mercedes-Benz 313 CDI, 2005 року випуску, номер кузова та VIN НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 , було продано відповідачем в період їх окремого проживання в листопаді 2020 року. Відповідач розпорядився майном на власний розсуд без згоди позивачки і не надав позивачці 1/2 частину від вартості проданих ним машин.

Розглядаючи вказану цивільну справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що спірні правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.

У частинах 1 та 3 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме і рухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна.

Майном, як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 69 Сімейного кодексу України, подружжя має право на поділ майна, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Отже, Сімейним кодексом України встановлено, що майно набуте в період шлюбу належить чоловіку та дружині в рівних долях.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсними та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Отже, судом встановлено, що спірне майно придбано сторонами за час шлюбу та проживання однією сім`єю.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до положень частини першої статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, судом встановлено, що транспортний засіб ВАЗ 07 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 ; транспортний засіб Volkswagen Passat 2.0, 2011 року випуску, номер кузову та VIN НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 ; транспортний засіб Mercedes-Benz 313 CDI, 2005 року випуску, номер кузова та VIN НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 , є об`єктами спільної сумісної власності сторін та їх частки у вказаних об`єктах визнаються рівними - по 1/2 частини.

Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 14.07.2020 у справі №552/5693/18 зазначив, що основні критерії надання майну статусу спільного сумісного, зокрема, є: час набуття такого майна; кошти за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Відповідно до інформації витребуваної судом, наданої Територіальним сервісним центром МВС № 2342 Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Запорізькій області Головного сервісного центру МВС 17.02.2013 р., за вих. № 31/8-2342-596, за ОСОБА_3 зареєстрований транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_8 , номер кузова та VIN НОМЕР_10 , дата реєстрації 25.03.2021. В період часу з 24.04.2010 р. включно по 01.04.2021 р., були перереєстровані на нового власника транспортні засоби :

- 27.11.2020 транспортний засіб марки ВАЗ 210430-20, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , на підставі договору купівлі-продажу № 6413/20/007892, акту огляду реалізованого транспортного засобу № 6413/20/007892, договору комісії № 6413/20/007892, видані 11.11.2020 року Перша філія ПП «Корінтія» на ім`я ОСОБА_5 , які стали підставою для перереєстрації на нового власника знаходяться в ТСЦ 2341 РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС);

- 19.12.2015 транспортний засіб марки «Nissan Tida», 2008 року випуску, номер кузова та VIN НОМЕР_11 , державний номерний знак НОМЕР_12 , на підставі договору купівлі-продажу № 1247/166 від 19.12.2015 виданий ТСЦ 1247, перереєстрований на ім`я ОСОБА_9 . Документи, які стали підставою для перереєстрації на нового власника знаходяться в ТСЦ 1247 в Дніпропетровській області;

- 21.11.2020 транспортний засіб «Volkswagen Passat 2.0», 2011 року випуску, номер кузову та VIN НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 , на підставі договору купівлі-продажу № 6413/20/007890, акту огляду реалізованого транспортного засобу № 6413/20/007890, договору комісії № 6413/20/007890, видані 11.11.2020 року Перша філія ПП «Корінтія», перереєстрований на ім`я ОСОБА_6 , які стали підставою для перереєстрації на нового власника знаходяться в ТСЦ 2348 РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС);

- 27.11.2020 транспортний засіб Mercedes-Benz 313 CDI, 2005 року випуску, номер кузова та VIN НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 , на підставі договору купівлі-продажу № 6413/20/007891, акту огляду реалізованого транспортного засобу № 6413/20/007891, договору комісії № 6413/20/007891, видані 11.11.2020 року Перша філія ПП «Корінтія», перереєстрований на ім`я ОСОБА_7 , які стали підставою для перереєстрації на нового власника знаходяться в ТСЦ 2341 РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС).

За ОСОБА_2 транспортні засоби не зареєстровані та не реєструвалися раніше (а.с.116-117).

Як встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2020 р. у справі №334/6614/20 позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , вказавши в позові, що їх сім`я фактично розпалась в листопаді 2020 року через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя (а.с.8-зворот-9).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вищевикладене дає підстави вважати, що відповідачем до розірвання шлюбу з позивачем, яке було ухвалено 09.12.2020 р., було відчужене спірне майно в листопаді 2020 року, тобто після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами. Факт відчуження транспортних засобів було також встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами. При цьому ОСОБА_2 письмової згоди на відчуження вищезазначених транспортних засобів не надавала, що свідчить про те, що відповідач розпорядився майном на власний розсуд без згоди позивачки і не компенсував позивачці 1/2 частину від вартості проданих ним машин.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до висновку про вартість майна, складного 16.11.2023 р. суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_10 середня ринкова вартість наданих до оцінки колісних транспортних засобів на дату оцінки 11.11.2020 р. становить: ВАЗ 07 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 - 52 590,00 грн.; Volkswagen Passat 2.0, 2011 року випуску, номер кузову та VIN НОМЕР_4 - 307 080,00 грн.; Mercedes-Benz 313 CDI, 2005 року випуску, номер кузова та VIN НОМЕР_6 - 332 670, 00 грн., що підтверджується відповідним висновком про вартість майна (а.с.193-199).

В свою чергу ні відповідачем ні його представником на спростування розміру ринкової вартості вказаних транспортних засобів доказів суду не надано, заперечень щодо висновку про оцінку транспортних засобів не надано, а також не звертались до суду з клопотанням про призначення відповідної судової експертизи.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц, провадження №61-9018сво18, Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №483/812/19, провадження №61-20774св19.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, суд приходить до висновку про те, що спірні транспортні засоби: ВАЗ 07 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 ; Volkswagen Passat 2.0, 2011 року випуску, номер кузову та VIN НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 ; Mercedes-Benz 313 CDI, 2005 року випуску, номер кузова та VIN НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягають поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, та, з урахуванням того, що автомобілі були відчуженні одним з подружжя в період шлюбу без згоди іншого з подружжя поділ майна слід здійснити шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 1/2 частки вартості вказаних транспортних засобів у сумі, яка згідно висновку про вартість майна складного 16.11.2023 р. суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_10 , становить в загальній сумі 692 340 гривень 00 копійок, тобто 1/2 частки вартості транспортних засобів становить 346 170 гривень 00 копійок.

Стороною відповідача під час судового розгляду справи не спростовано презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, тоді як тягар доказування покладається саме на них, та не доведено належними та допустимими доказами. Суд не бере до уваги пояснення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки такі є недостатньо переконливими та не підтверджуються жодними письмовими чи будь - якими іншими доказами.

Щодо вимог, представника позивача про встановлення факту окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин з 01.10.2020 р. по 09.01.2021 р., суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки спору щодо вказаних обставин між сторонами не має і на момент розгляду справу доказів того, що встановлення цього факту є підставою для виникнення або припинення будь-яких прав чи обов`язків, сторонами не надано, тому позовні вимоги слід задовольнити частково.

Позивач не заявляє вимог про стягнення судових витрат, тому суд це питання не вирішує.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 65, 68-71 СК України, ст.ст. 368, 369, 372, 392 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_13 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_14 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортних засобів: ВАЗ 07 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 ; Volkswagen Passat 2.0, 2011 року випуску, номер кузову та VIN НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 ; Mercedes-Benz 313 CDI, 2005 року випуску, номер кузова та VIN НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 у розмірі від загальної суми 692 340 (шістсот дев`яносто дві тисячі триста сорок) гривень 00 копійок, що становить 346 170 (триста сорок шість тисяч сто сімдесят) гривень 00 копійок.

В задоволені інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено - 28.06.2024.

Суддя: Д.О. Каряка