Справа № 442/4682/19 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/2717/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.В. Псярук

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 жовтня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таксомбанк», до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за додатковою угодою №BL1935/BL1935-К від 24.03.2008 року до генерального договору про надання кредитних послуг №BL1935 від 13.03.2008 року в розмірі 170160 доларів США, з яких: 153041,19 доларів США - заборгованість за кредитом; 10106,46 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 7012,35 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом.

Позов обґрунтовувало тим, що 13.03.2008 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг №BL1935 в рамках ліміту на загальну суму 390000 доларів США терміном до 01.03.2028 року. В подальшому, між ними було укладено додаткову угоду до генерального договору (індивідуальну угоду) №BL1935/BL1935-К від 24.03.2008 року, відповідно до якої банк, підтверджуючи свої зобов`язання за діючим генеральним договором, надав позичальнику ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі 200000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 14% річних (базова процентна ставка), а за користування кредитними коштами понад встановлені строки -28% річних (підвищена процентна ставка). В період з 21.07.2009 року по 24.10.2017 року між сторонами було укладено ще сім додаткових угод, згідно з останньою з яких - додатковою угодою №7 від 24.10.2017 року, з 01.10.2017 року по 30.09.2018 року базова процентна ставка становить - 7,5% річних, а, починаючи з 01.10.2018 року - 16,4% річних.

Позичальник ОСОБА_2 не виконував належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 16.05.2019 року виникла заборгованість в розмірі 204308,17 доларів США та 18050 грн 12 коп., з яких: 153041,19 доларів США - заборгованість за кредитом; 10106,46 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 40476,13 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, 684,39 доларів США - підвищені проценти, 18050 грн. 12 коп. - пеня, однак, позивач просить стягнути лише заборгованість в розмірі 170160 доларів США, в тому числі й з відповідача ОСОБА_1 , як з поручителя, на підставі договору поруки від 07.09.2012 року, оскільки він є солідарним із позичальником боржником за кредитними зобов`язаннями.

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 жовтня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за додатковою угодою №BL1935/BL1935-К від 14.03.2008 року до генерального договору в розмірі 170160 доларів США, а також стягнуто з кожного з них по 4175 грн 93 коп. судових витрат.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 листопада 2019 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

Вважає, що рішення суду не відповідає обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що сума заборгованості є завищеною і не враховує всіх платежів, внесених на погашення боргу у 2018 і 2019 роках, а саме: у 2018 році було здійснено погашення боргу на суму 413912,16 грн, що еквівалентно 15696,32 доларам США, а у 2019 році було здійснено погашення боргу на суму 102652 грн, що еквівалентно 3854 доларам США, на підтвердження чого долучені квитанції.

Крім того, зазначає, що до основного договору - генерального договору про надання кредитних послуг від 13.03.2008 року неодноразово вносились зміни шляхом укладення додаткових угод, якими змінювалась процентна ставка по кредиту. Однак, його як поручителя з такими змінами не ознайомлювали та згоди не отримували, а тому він може нести відповідальність лише в межах зобов`язань позичальника ОСОБА_2 за генеральним договором від 13.03.2008 року та додатковою угодою від 14.03.2008 року в межах процентної ставки 16,4%, а за зобов`язаннями, де застосовувалась збільшена процентна ставка, зокрема згідно з додатковою угодою №1 від 21.07.2009 року, якою збільшено процентну ставку в період з 01.07.2010 року по 30.06.2015 року до 17,69%, на що він згоди не давав - його порука припинилась.

Також, відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України, апелянт вважає припиненою поруку в частині заборгованості за періодичними платежами до 02.01.2019 року.

Просив рішення суду скасувати в частині солідарного стягнення з нього заборгованості та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку до нього.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 жовтня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено частково, постанову Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року скасовано в частині вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення простроченої заборгованості за за кредитом у розмірі 10 106,46 доларів США і заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 7 012,35 доларів США, і у цій частині справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року у частині вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення строкової заборгованості за кредитом у розмірі 153 041,19 доларів США залишено без змін.

Рішення суду також оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

Вважає рішення суду в частині позовних вимог до ОСОБА_2 незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу про те, що районний суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_2 , який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Стверджує, що ОСОБА_2 не укладав та не підписував жодних кредитних договорів з АТ «Універсал Банк», а також не отримував кредитних коштів, оскільки не звертався до позивача з заявами щодо отримання кредиту, у матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_2 кредитних коштів. Крім того, ОСОБА_2 не надавав жодних довіреностей на ім`я ОСОБА_5 .

Просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 .

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 скарги підтримав з підстав, наведених у них, просив скарги задоволити.

Представник Акціонерного товариства «Таксомбанк» Пономаренко О.В. проти апеляційних скарг заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, прояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Судом встановлено, що 13 березня 2008 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», (кредитодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № BL1935 у рамках ліміту на загальну суму 390 000,00 доларів США строком до 01 березня 2028 року (т. 1, а. с. 25-31).

У подальшому, сторони уклали додаткову угоду до генерального договору (індивідуальну угоду) від 24 березня 2008 року № BL1935/BL1935-К (а. с. 33-39), відповідно до якої банк, підтверджуючи свої зобов`язання за діючим генеральним договором, надав позичальнику ОСОБА_2 кредит у розмірі 200 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 14 % річних (базова відсоткова ставка), а за користування кредитними коштами понад встановлені строки - 28 % річних (підвищена відсоткова ставка).

У період з 21 липня 2009 року до 24 жовтня 2017 року між сторонами було укладено ще сім додаткових угод (т. 1, а. с. 40-75), згідно з останньою з яких - додатковою угодою від 24 жовтня 2017 року № 7 з 01 жовтня 2017 року до 30 вересня 2018 року базова відсоткова ставка становить 7,5 % річних, а починаючи з 01 жовтня 2018 року - 16,4 % річних.

Виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором забезпечено порукою відповідача ОСОБА_1 на підставі договору поруки, укладеного з ним 07 вересня 2012 року (т. 1, а. с. 76-79).

У цьому договорі поруки передбачено, що для відповідальності поручителя базова відсоткова ставка за користування кредитними коштами не повинна перевищувати 16,40 % річних, а підвищена відсоткова ставка не повинна перевищувати 32,80 % річних.

Згідно з розрахунком заборгованості за додатковою угодою від 14 березня 2008 року № BL1935/BL1935-К загальна заборгованість відповідачів станом на 16 травня 2019 року становить 204 308,17 доларів США та 18 050,12 грн, з яких: заборгованість за кредитом -153 041,19 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 10 106,46 доларів США, відсотки 40 476,13 доларів США, підвищені відсотки 684,39 доларів США.

При цьому, банк просив стягнути лише частину цієї заборгованості у розмірі 170 160,00 доларів США, з яких: 153 041,19 доларів США - заборгованість за кредитом, 10 106,46 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 7 012,35 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання»; «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана у повному обсязі, кредитор має лише право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а тому після вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з позичальника тільки сум, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії та пені».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 159/2146/15-ц (провадження № 61-20113св18) зазначено, що «колегія суддів вважає безпідставними посилання апеляційного суду, як на законність підстави для відмови у задоволенні позову банку на недоведення суми заборгованості, оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини друга, третя статті 212 ЦПК України 2004 року). Встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі № 487/4327/16-ц (провадження № 61-1214св22) вказано, що «відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. З огляду на зміст другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12).

Отже, в разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя необхідно обраховувати з моменту настання строку дострокового повернення кредиту. Оскільки у цій справі строк дострокового повернення кредиту настав 10 листопада 2010 року, а банк звернувся до суду у серпні 2016 року, то порука поручителя за договором поруки є припиненою, а отже, немає правових підстав для задоволення позовних вимог, пред`явлених банком до поручителя. З огляду на викладене, саме з вищенаведених підстав у задоволенні позову банку необхідно було відмовити».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається, між позивачем та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до генерального договору (індивідуальну угоду) від 24 березня 2008 року № BL1935/BL1935-К, згідно з умовами якої ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 200 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 14 % річних (базова відсоткова ставка), а за користування кредитними коштами понад встановлені строки 28 % річних (підвищена відсоткова ставка), строком до 01 березня 2028 року (з можливістю дострокового стягнення кредиту). Сторони дійшли згоди про те, що погашення кредитної заборгованості відбуватиметься шляхом сплати щомісячних платежів.

Повернення кредиту забезпечено договором поруки від 07 вересня 2012 року, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» і громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній як поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

24 жовтня 2017 року ПАТ «Універсал Банк» (кредитор), громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 (поручитель) та ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір поруки № BL1935-П, відповідно до умов якого сторони домовилися, що з моменту укладення цього договору припиняється дія договору поруки від 07 вересня 2012 року, укладеного між кредитором і поручителем (пункт 7.11).

У пункті 1.1 цього договору визначено, що поручитель зобов`язується перед кредитором виконувати зобов`язання у повному обсязі, що випливають з Генерального договору про надання кредитних послуг від 13 березня 2008 року № BL1935, укладеного між кредитором і позичальником (з урахуванням всіх змін, доповнень, нових редакцій, новацій, додаткових угод, договорів про внесення змін тощо, що внесені/укладені до нього або можуть бути внесені/укладені в подальшому та всіх додаткових угод, що укладені та будуть укладені в майбутньому Генерального договору про надання кредитних послуг від 13 березня 2008 року № BL1935 та додаткової угоди від 14 березня 2008 року № BL1935/BL1935-К (т. 1, 80-86).

До позовної заяви банк приєднав 4 досудові вимоги про повернення кредитної заборгованості від 04 березня 2019 року № № 3236, 3235, 3239, 3238 (на різні адреси), які надсилалися 05 березня 2019 року ОСОБА_2 ОСОБА_6 (т. 1, а. с. 19-24).

Зокрема, у вимозі від 04 березня 2019 року, адресованій позичальнику ОСОБА_2 , вказано, що станом на дату цієї вимоги розмір заборгованості за кредитом і відсотками становить 201 155,44 доларів США, з яких: 7 218,90 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 155 928,75 - строковий кредит, 36 762,09 доларів США - відсотки/комісія, нараховані за користування кредитом і 1 245,70 доларів США - підвищені відсотки.

У вимозі позичальнику від 04 березня 2019 року банк зазначив, що ОСОБА_2 зобов`язаний з моменту отримання вимоги негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами та штрафні санкції, а у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги (т. 1, а. с. 20).

У пункті 6.2 розділу 6 «Порядок дострокового повернення кредиту за вимогою Банку» Генерального договору про надання кредитних послуг від 13 березня 2008 року № BL1935 передбачено, що у разі зміни фактичної чи юридичної адреси позичальником без попереднього повідомлення про це банку чи інших навмисницьких дій позичальника, у зв`язку з чим письмова вимога банку не отримана позичальником, строк виконання зобов`язань в такому випадку встановлюється через 14 календарних днів з дати відправлення банком вказаної вимоги позичальнику (т. 1, а. с. 29).

У позовній заяві, поданій 02 липня 2019 року, банк здійснив розрахунок заборгованості станом на 16 травня 2019 року (т. 1, а. с. 13-17).

Скасовуючи постанову Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції зазначив, що погоджуючись із висновком суду першої інстанції про стягнення з поручителя кредитної заборгованості у заявленому позивачем розмірі (170 160,00 доларів США, з яких: 153 041,19 доларів США - заборгованість за кредитом, 10 106,46 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 7 012,35 доларів США - відсотки), апеляційний суд не перевірив доводів апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин положень частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а саме: не з`ясував, чи отримував позичальник вимогу банку від 04 березня 2019 року; не встановив, коли настав строк повернення кредиту з урахуванням направлення позичальнику зазначеної вимоги; не врахував, що з поручителя підлягають стягненню щомісячні платежі за тілом кредиту та відсотками лише за період із 02 січня 2019 року до дня настання дострокового строку повернення кредиту, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про стягнення з поручителя простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 10 106,46 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 7 012,35 доларів США, тому у цій частині передав справу на новий апеляційний розгляд.

Разом з тим, рішення судів попередніх інстанцій у частині вимог банку до поручителя про стягнення строкової заборгованості за кредитом у розмірі 153 041,19 доларів США суд касаційної інстанції залишив без змін, так як погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що заборгованість по кредиту утворилася через неналежне виконання позичальником зобов`язань по погашенню кредиту. Суд касаційної інстанції також виходив з того, що платежі, здійснені у 20182019 роках на погашення кредиту, зараховані при формуванні заборгованості станом на 16 травня 2019 року, що відображено у наданому позивачем розрахунку.

Переглядаючи при новому апеляційному розгляді рішення районного суду в частині стягнення з поручителя ОСОБА_1 простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 10106,46 доларів США та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 7 012,35 доларів США, колегія суддів встановила, що за період із 02 січня 2019 року до дня настання дострокового строку повернення кредиту ( вимога від 04.03.2019 року +31 день ) прострочена заборгованість за кредитом фактично становила 10106,46 доларів США, а заборгованість за відсотками за користування кредитом фактично становила становила 39444,68 доларів США.

Однак, банк, користуючись своїм правом позивача, просив стягнути заборгованість по процентах за користування кредитом лише в розмірі 7012,35 доларів США.

Відтак, з врахуванням зміни строку виконання зобов`язання та початку строку, зазначеного судом касаційної інстанції - 02 січня 2019 року, з поручителя та позичальника в користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таксомбанк», підлягає стягненню солідарно 5775,12 доларів США простроченої заборгованості за кредитом та 7012,35 доларів США заборгованості по процентах за кредитним договором №BL1935 від 13.03.2008 року та додатковою угодою до нього (в межах позовних вимог).

Прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 4331,34 доларів США підлягає стягненню лише з позичальника, оскільки утворилася поза межами шестимісячного строку, встановленого ст.559 ЦК України.

З наведених мотивів, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 жовтня 2019 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таксомбанк», простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 10 106,46 доларів США та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 7 012,35 доларів США слід скасувати.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою Позов публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таксомбанк», про стягнення простроченої заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками за користування кредитом задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таксомбанк», 5775,12 доларів США простроченої заборгованості за кредитом та 7012,35 доларів США заборгованості по процентах за кредитним договором №BL1935 від 13.03.2008 року та додатковою угодою до нього.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таксомбанк», 4331,34 доларів США простроченої заборгованості за кредитом.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 жовтня 2019 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 в користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Такскомбанк», 153 041,19 доларів США строкової заборгованості за кредитом залишити без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 жовтня 2019 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 в користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Такскомбанк», 153 041,19 доларів США строкової заборгованості за кредитом залишити без змін.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 жовтня 2019 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таксомбанк», простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 10 106,46 доларів США та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 7 012,35 доларів США скасувати.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою позов публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таксомбанк», про стягнення простроченої заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками за користування кредитом задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таксомбанк», 5775,12 доларів США простроченої заборгованості за кредитом та 7012,35 доларів США заборгованості по процентах за кредитним договором №BL1935 від 13.03.2008 року та додатковою угодою до нього.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таксомбанк», 4331,34 доларів США простроченої заборгованості за кредитом.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таксомбанк, по 4175,93 гривень судового збору з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 липня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра