Номер провадження: 22-ц/813/442/24
Справа № 521/5492/20
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2021року, постановленого під головуванням судді Маркарової С.В., повний текст судового рішення складений 16 червня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) про виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) про виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини, в якому просив виключити запис про ОСОБА_1 , як батька з актового запису №10460 про народження ОСОБА_3 , складеного 10 листопада 2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що з 01.06.2012 року по 23.06.2016 року сторони перебували у шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила доньку ОСОБА_4 .

Батьком дитини в свідоцтві про народження дитини за законом записаний позивач.

Також позивач зазначив, що в 2016 році відповідач звернулась до суду з позовом про оспорювання батьківства, який в подальшому був залишений без розгляду.

Вказані обставини викликали у позивача сумніви, що він є біологічним батьком дитини.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву, посилаючись на невмотивованість змісту рішення суду, неналежне встановлення судом обставин справи, порушення норм процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не були прийняті до уваги надані позивачем докази на підтвердження безпідставності включення запису про ОСОБА_1 , як батька ОСОБА_3 до актового запису про її народження. Також звернув увагу, що у справі була призначена судово-медична молекулярна-генетична експертиза, яка проведена не була у зв`язку з нез`явленням відповідачки разом з дитиною до експертної установи, що свідчить про її небажання отримати висновки щодо походження дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу,Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) зазначає, що відділом було зареєстровано народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №10460 від 10.11.2016 року. При реєстрації народження відомості про батька внесені відповідно до ст. 133 СК України та на підставі п.20 Розділу Правил державної реєстрації актів цивільного стану України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року за №52/5, якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу (смерті, розірвання шлюбу) або визнання його недійсним, державна реєстрація народження дитини, батьки якої перебувають між собою у шлюбі.

Протоколом автоматизованого розподілу від 21 липня 2021 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Гірняк Л.А. для розгляду справи (а.с. 88 т. 1).

Ухвалою Одеського апеляційного суд від 26 липня 2021 року провадження у справі з апеляційною скаргою ОСОБА_1 було відкрито (а.с. 89 т. 1).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року справа призначена до розгляду (а.с. 102, 106 т. 1).

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року суддю ОСОБА_5 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 132 т. 1).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів,з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 133 т. 1).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 березня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 прийнята до провадження та призначена до розгляду(а.с. 134 т. 1).

В судове засідання, призначене на 04 липня 2024 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 3-4, 6, 8, 10-13).

Від ОСОБА_1 , відділу ДРАЦС у м. Одесі до суду надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 9, 14-15).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 про виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано до суду належних доказів, сукупність яких би довела б обґрунтованість позовних вимог про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 01 червня 2012 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року розірваний.

За час шлюбу сторони звернулись до ТОВ «Клініка Репродуктивної медицини «Надія» з метою запліднення відповідача з використанням біологічних матеріалів чоловіка ОСОБА_1 за спільною домовленістю сторін.

Вказані обставини визнані позивачем, підтверджуються листом ТОВ «Клініка Репродуктивної медицини «Надія» № 59/03 від 17.03.2020 року.

ТОВ «Клініка Репродуктивної медицини «Надія» підтверджено, що біологічний матеріал ОСОБА_1 , відібраний в процесі застосування методики допоміжної репродуктивної медицини для здійснення штучного запліднення ОСОБА_2 був використаний 18 серпня 2014 року та 13 березня 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилася донька ОСОБА_6 .

За свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 від 10.11.2016 року батьками дитини є: мати ОСОБА_2 та батько ОСОБА_1 .

У 2016 році ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства, який ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2017 року по справі № 523/1908/16 залишений без розгляду за заявою позивача.

Наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 20 березня 2018 року (справа № 521/3940/18) з ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання доньки.

Під час розгляду справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, в якій просив призначити проведення судово-медичної генетичної експертизи Одеського обласного бюро судових експертиз.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2020 року у справі була призначена судово-медична молекулярно-генетична експертиза,проведення якої доручено експертній установі Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи.

Проте, ухвала суду про призначення експертизи була залишена без виконання, у зв`язку з неприбуттям 02.02.2021 року ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та неприбуття 23.02.2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3 до експертної установи для одночасного відбору біологічних зразків та неможливістю експертного дослідження.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з клопотанням про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої просив доручити експертам Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи.

На вирішення експертів просив поставити наступні питання:

Чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 біологічним батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ?

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 березня 2024 року за клопотанням ОСОБА_1 у справі призначена судово-медична молекулярно-генетична експертиза та зупинено провадження у справі на час її проведення.

Сторони належним чином повідомлялись про дату та час проведення експертизи, про наслідки неявки для її проведення та ухилення від її виконання.

27 травня 2024 року ухвала суду про призначення експертизи була повернута із експертної установи без виконання, у зв`язку з неприбуттям 23.04.2024 року та 10.05.2024 року ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3 до відділення судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз для одночасного відбору біологічних зразків. Одночасно зазначено, що ОСОБА_1 у зазначені дати, а саме 23.04.2024 року та 10.05.2024 року прибув (а.с. 244 т. 1).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 149/2562/18 (провадження № 61-12881св19) вказано, що: «відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції і погоджуючись із його висновком про відмову в задоволенні позовних вимог, залишив поза увагою те, що між сторонами існує спір щодо оспорювання батьківства, а тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на положення статті 109 ЦПК України, згідно з якою у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні».

За правилами встановленими ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ст. 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Згідно з ч. 1,2,5 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 136 СК України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч.1ст. 123 цього Кодексу.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що за спільною домовленістю сторін, вони звернулись до ТОВ «Клініка Репродуктивної медицини «Надія» з метою запліднення відповідача з використанням біологічних матеріалів чоловіка ОСОБА_1 , який був використаний 18 серпня 2014 року та 13 березня 2015 року.

При цьому дитина народилась через 19 місяців після останнього використання біологічного матеріалу ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз.

Згідно з ч. 1-3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до зробленого Європейським судом з прав людини висновку, на сьогодні ДНК - тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факти оспорювання батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2020 року за клопотанням ОСОБА_1 призначена в рамках судової справи за №521/5492/20 судово-медична молекулярно-генетична експертиза, проте остання не була проведена, у зв`язку з неприбуттям 02.02.2021 року ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та неприбуття 23.02.2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3 до експертної установи для одночасного відібрання біологічних зразків та неможливістю виконання експертизи.

Крім того, ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 березня 2024 року у справі також була призначена судово-медична молекулярно-генетична експертиза, яка також не відбулася в зв`язку з неприбуттям 23.04.2024 року та 10.05.2024 року ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3 до відділення судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз для одночасного відбору біологічних зразків, проте ОСОБА_1 23.04.2024 року та 10.05.2024 року прибув до експертної установи. При цьому сторони належним чином повідомлялись про дату та час проведення експертизи та про наслідки неявки для її проведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Разом з тим, всупереч вказаних правових норм, ОСОБА_2 , знаючи про наслідки її неявки на експертизу, жодного разу до експертної установи з дитиною не з`явилася, проігнорувавши виклики про необхідність прибуття для відібрання біологічних зразків, в результаті чого, відповідні біологічні зразки відібрано не було, що унеможливило проведення призначеної судом експертизи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 , як мати неповнолітньої дитини ухиляється від участі в експертизі та наданні експертам відповідних біологічних зразків, а тому, відповідно до положень ст. 109 ЦПК України апеляційний суд визнає доведеним факт відсутності кровного споріднення між позивачем ОСОБА_1 та дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд враховує, що з боку відповідача не було заперечень та матеріалами справи не доводиться тих обставин, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав проте, що не є її батьком, а також, що ОСОБА_1 надавав згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій після використання 13 березня 2015 року його біологічних матеріалів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки, висновки суду першої інстанції зроблені при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду першої інстанції ОСОБА_1 був сплачений судовий збір у розмірі 865 грн. 80 коп. (а.с. 11).

Також ОСОБА_1 був сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1261 грн. 21 коп. (а.с. 80).

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з задоволенням позовних вимог, колегія суддів дійшла до висновку про те, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2127 грн. 01 коп. за розгляд справи у суді першої інстанції та за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2021 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) про виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини задовольнити.

Виключити запис про ОСОБА_1 , як батька з актового запису №10460 про народження ОСОБА_3 , складеного 10 листопада 2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 127 гривень 01 копійку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 08 липня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова