Єдиний унікальний номер судової справи: 484/669/24 Головуючий суду першої інстанції Паньков Д. А.
Провадження номер 22-ц/812/915/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

24 червня 2024 року м. Миколаїв справа № 484/669/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т. В.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 квітня 2024 року, повний текст якого складено 10 квітня 2024 року, ухвалене за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договорів оренди землі,

установив:

06 лютого 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сотську С.О. звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі ТОВ «Агрофірма Корнацьких», Товариство) про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач успадкувала земельну ділянку площею 4,86 га та земельну частку (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, яку він успадкував після смерті дружини ОСОБА_3 , але не оформив спадкові права за життя, розташованих в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, що підтверджується рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 серпня 2021 року.

ОСОБА_1 скористалась своїм правом та виділила земельну частку (пай) в натурі (на місцевості).

За життя ОСОБА_2 уклав договір оренди землі з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» від 01 січня 2006 року строком на 50 років, який зареєстрований 15 квітня 2008 року у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Кам`янобалківській сільській раді за № 38.

За життя 28 грудня 2009 року ОСОБА_3 з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» уклала договір оренди земельної частки (пай) площею 4,78 умовних кадастрових гектарів, яка розташована в межах земельної ділянки, закріпленої кадастровим планом земельних часток (паїв), переданих у користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких» з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний договір був зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Кам`янобалківській сільській раді за № 142 від 02 березня 2010 року.

У зв`язку з переходом до позивача всіх прав та обов`язків щодо земельних ділянок, як до спадкоємця, вона має право на отримання орендної плати за договором оренди (ст. 1216 ЦК України).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням:

кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки;

найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника;

місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси;

платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

18 жовтня 2023 року позивачка відповідно до вимог ст. 148-1 ЗК України рекомендованим листом надіслала ТОВ «Агрофірма Корнацьких» заяву-повідомлення, відповідно до якої вказала всі дані та реквізити карткового рахунку для виплати орендної плати за 2020-2023 роки. Згідно умов договору оренди земельної частки (паю), орендну плату відповідач повинен був сплачувати щорічно до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок.

Однак, відповідач в строк до 26 грудня 2023 року орендну плату не сплатив, а тільки 18 січня 2024 року на картковий рахунок позивачки надійшла орендна плата за 2020- 2023 роки, що підтверджується випискою по надходженням по картці.

Отже, відповідач мав би сплатити орендну плату за 2020-2022 роки негайно після отримання повідомлення, а за 2023 рік - в строк до 26 грудня 2023 року, але останній порушив умови договору оренди і розрахувався тільки 18 січня 2024 року.

Посилаючись на те, що такими діями відповідача порушені її права і таке порушення є істотним, оскільки внаслідок систематичної несплати орендної плати, їй завдано шкоди, так як вона була значною мірою позбавлена того, на що розраховувала, позивачка просила достроково розірвати договори оренди земельної ділянки та земельної частки (паю) та стягнути з відповідача судовий збір.

23 лютого 2024 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти позову, не погодився з порушенням зобов`язання про виплату орендної плати з його вини. Зазначав, що на виконання положень статті 148-1 ЗК України, спадкоємець належним чином звернувся за виплатою орендної плати лише 19 жовтня 2023 року. Крім того, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вживалися заходи щодо отримання позивачем орендної плати (копії листів за № 753/юр від 25 листопада 2021 року, №89/юр від 02 листопада 2023 року, №03/юр від 18 січня 2024 року). Натомість позивачка умисно створювала умови щодо затримки виплати орендної плати за 2021-2022 роки. За такого, перерахування орендної плати позивачу за період з 2020-2023 ТОВ «Агрофірма Корнацьких» було здійснено 18 січня 2024 року.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір оренди землі №270/КБ від 01 січня 2006 року, зареєстрований в Книзі запису державної реєстрації договорів оренди землі 15 квітня 2008 року за №38, укладений строком на 50 років між ОСОБА_2 з однієї сторони, та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» з іншої.

Розірвано договір оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді за №142 від 02 березня 2010 року, укладений строком на 50 років між ОСОБА_3 з однієї сторони, та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» з іншої.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2422 грн. 40 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив систематичну несплату орендної плати, мав можливість сплатити орендну плату за 2020-2022 року одразу після повідомлення позивача, але не зробив цього одразу, і повинен був сплатити орендну плату за 2023 рік до 20 26 грудня 2023 року, але зробив це лише у січні 2024 року.

Порушення відповідачем умов договорів щодо виплати орендної плати є істотним, оскільки орендодавець внаслідок такого порушення значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору. З огляду на все вищенаведене, вимоги про розірвання спірних договорів оренди землі цілком законні та обґрунтовані.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вказував, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, підлягає скасуванню з огляду на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка зволікала із повідомленням орендаря про перехід до неї, спочатку права на земельні частки (паї), а згодом про набуття права власності на земельні ділянки, що на думку заявника, свідчить про недотримання позивачем положень статті 526 ЦПК України та умисне створення підстав щодо настання системності несплати орендної плати. Судом першої інстанції не було взято до уваги вищенаведене, що і вплинуло на прийняття необґрунтованого рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Сотська С.О. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що чинним законодавством України не встановлено наслідків порушення спадкоємцем місячного терміну повідомлення орендаря про зміну власника земельної ділянки із дня набуття права власності. Повідомлення направлене позивачкою відповідачу про перехід до неї прав та обов`язків спадкоємця містить всю необхідну інформацію. У листі від 02 листопада 2023 року відповідач підтвердив, що отримав від позивачки лист в порядку статті 148-1 ЗК України, мав в розпорядженні картковий рахунок позивачки та обіцяв перерахувати орендну плату, проте перерахував її тільки 18 січня 2024 року.

До суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.

Зважаючи на вимоги частини 6 статті 128, частин 1, 2 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, взявши до уваги також заяву представника відповідача додану до апеляційної скарги про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду відповідає таким вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, 01 січня 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» був укладений договір оренди земельної ділянки 4,86 га терміном на 50 років.

28 грудня 2009 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди земельної частки (пай) площею 4,78 умов. кад. га, яка розташована в межах земельної ділянки, закріпленої кадастровим планом земельних часток (паїв), переданих у користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких» з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 серпня 2021 року ОСОБА_1 в порядку спадкування набула право власності на вказані земельні ділянку та земельну частку (пай).

Позивачка скористалась своїм правом та виділила земельну частку (пай) в натурі (на місцевості).

Право власності на земельні ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності 21 грудня 2022 року, що підтверджено даними відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:000:0440 площею 0,02 га; :01:000:0290 площею 0,2467 га, :03:000:0111 площею 1,4248 га; :01:000:0174 площею 3,1677 га; та 21 вересня 2023 року, 22 вересня 2023 року, що підтверджено даними відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельні ділянки з к/н :01:000:1476 площею 0,2299 га; :01:000:1472 площею 0,0171 га; :01:000:1475 площею 1,3184 га; :01:000:1474 площею 2,5345 га.

18 жовтня 2023 року ОСОБА_1 рекомендованим листом надіслала ТОВ «Агрофірма Корнацьких» заяву-повідомлення, відповідно до якої вказала дані та реквізити її карткового рахунку для виплати орендної плати за 2020-2023 роки. 18 січня 2024 року відповідачем було сплачено позивачу орендну плату за 2020 - 2023 роки.

Відповідач не спростовував факт користування належними позивачу земельними ділянками протягом 2020 2023 років та той факт, що саме ці ділянки були передані в оренду на підставі оспорюваних договорів.

За договором від 28 грудня 2009 року укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про оренду земельної частки (пай), встановлено обов`язок орендодавця виплачувати орендну плату до 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

За договором від 01 січня 2006 року укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про оренду земельної ділянки, встановлено обов`язок орендодавця виплачувати орендну плату до 20 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

У обох договорах зазначено про те, що зміна власника землі не є підставою для розірвання чи припинення дії договору.

Звертаючись у справі, яка переглядається, з вимогою про розірвання договорів оренди землі та земельної частки (паю), позивачка посилалася на систематичну невиплату відповідачем орендної плати.

Суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги, вважав їх доведеними.

Колегія суддів вважає такий висновок правильним.

Відповідно до статей 12, 13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено пунктом 1 частини 1 статті 11 ЦК України.

За змістом статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-ХІV (в редакції, яка була чинною на час укладання Договорів) (далі Закон № 161-ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (частина 1 статті 6 Закону № 161-ХІV в тій же редакції).

Статтею 93 ЗК України та статті 1 Закону № 161-ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 13 Закону № 161-ХІV(в редакції, яка була чинною на час укладання Договору) договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частиною 4 статті 32 Закону № 161-ХІV (в редакції, яка була чинною на час укладання Договору) передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

В силу частини 1 статті 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

За такого, набувши в порядку спадкування за заповітом, право власності на передані в оренду відповідачу за Договорами земельну ділянку та земельну частку (пай), позивачка ОСОБА_1 набула, відповідно, і усі права та обов`язки орендодавця за цими договорами оренди від 01 січня 2006 року та від 28 грудня 2009 року.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку (частина 3 статті 148-1 ЗК України).

Судом установлено, що на виконання вимог статті 148-1 ЗК України, 18 жовтня 2023 року позивачка листом письмово повідомила ТОВ «Агрофірма Корнацьких», що вона успадкувала вищевказані земельну ділянку та земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_2 , скористалась своїм правом та виділила земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) із присвоєнням кадастрових номерів, та просила виплатити їй орендну плату на вказаний картковий рахунок.

02 листопада 2023 року ТОВ «Агрофірма Корнацьких» листом надало відповідь, разом з яким направлено договори оренди та додаткові угоди до договору оренди, які запропонувало підписати, та зобов`язалось найближчим часом перерахувати орендну плату за користування земельними частками (пай) за умовами договорів укладених з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 21 Закону № 161-ХІV у зазначений вище редакції орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

У статті 15 Закону № 161-ХІV визначено умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших це - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

З матеріалів справи вбачається, що пунктом 2.2 договору оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року визначено, що за користування вказаною в договорі земельною часткою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі (в розрахунку на одну земельну частку) у розмірі 3 відсотки від грошової оцінки земельної частки (паю), яка передається орендодавцем в користування орендарю, що в грошовому вигляді складає 1211 грн 77 коп. Орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії договору, але не пізніше як до 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Орендна плата, враховуючи невиплачену, підлягає індексації на дату її виплати відповідно до рівня інфляції національної валюти України. Орендар, за погодженням з орендодавцем, може перенести термін виплати орендної плати.

Пунктом 9 договору оренди землі від 01 січня 2006 року визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 785 грн 84 коп. З метою захисту майнових інтересів орендодавця за згодою сторін на умовах, визначених цим договором, розрахунок по орендній платі може бути проведений визначеною кількістю сільськогосподарської продукції. Форма розрахунку за договором (грошова або у натуральній формі) окремо щорічно погоджується Сторонами в межах розміру плати, визначеного Додатком №1 до Договору, шляхом подання орендодавцем на ім`я орендаря письмової заяви. Така заява подається орендодавцем орендарю до 01 вересня року, за який проводиться розрахунок по орендній платі. Якщо протягом року Сторони не погодили форму виплати орендної плати, вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватися у грошовій формі на суму, зазначену в абзаці 1 п. 9 цього Договору.

Пунктом 10 Договору передбачено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється без урахування індексу інфляції.

Пунктом 11 цього ж договору встановлено, що орендна плата вноситься щорічно до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 32 Закону № 161- ХІV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтею 24 Закону № 161- ХІV передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Разом з тим ЦК України містить окрему норму, яка регламентує саме договір найму земельної ділянки та відсилає до спеціального законодавства в даній галузі права - це стаття 792 ЦК України.

Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Отже, за змістом статті 141 ЗК України та статті 32 Закону України «Про оренду землі» підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Згідно з пунктом 38 Договору оренди землі від 01 січня 2006 року дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно Розділу 4 договору оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року спори, в разі відсутності взаємної згоди сторін, щодо зміни умов цього договору, його дострокового розірвання на вимогу однієї зі сторін розглядається судом у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Схожі висновки викладені у постанові Великої Плати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17, провадження № 12-201гс18, та постанові Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі № 551/542/20, провадження № 61-16493св21.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка посилалася на те, що відповідач мав би сплатити орендну плату за 2020-2022 роки негайно після отримання її повідомлення від 18 жовтня 2023 року, а за 2023 рік в строк до 26 грудня 2023 року, але тільки 18 січня 2024 року їй була перерахована грошова сума.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначав, що позивачка зволікала із повідомленням орендаря про перехід до неї, спочатку права на земельні частки (паї), а згодом про набуття права власності на земельні ділянки, що на думку заявника, свідчить про недотримання позивачем положень статті 526 ЦПК України та умисне створення підстав щодо настання системності несплати орендної плати.

Разом з тим, оскільки у справі відсутні докази на підтвердження сплати відповідачем орендної плати за 2020-2022 роки одразу після повідомлення позивача в жовтні 2023 року, погодження з нею терміну виплати орендної плати, та сплати орендної плати за 2023 рік до 20 26 грудня 2023 року, колегія суддів вважає доведеним порушення відповідачем умов договору, яке є суттєвим, - щодо оплати орендної плати за вказані роки, у зв`язку з чим наявні передбачені законом та Договорами підстави для розірвання цих Договорів.

За такого апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються на наявних у справі доказах, обставинах справи, належній оцінці спірних правовідносин та відхиляє аргументи апеляційної скарги.

Так, доводи відповідача про те, що зволікання позивачем із повідомленням орендаря про перехід до неї, спочатку права на земельні частки (паї), а згодом про набуття права власності на земельні ділянки, свідчить про недотримання позивачем положень статті 526 ЦПК України та умисне створення підстав щодо настання системності несплати орендної плати, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують наявну у відповідача можливість сплатити орендну плату за 2020-2022 роки одразу після повідомлення позивача про перехід права власності в жовтні 2023 року та за 2023 рік згідно умов оспорюваних договорів до 20-26 грудня 2023 року.

За такого суд першої інстанції, проаналізувавши надані сторонами докази, повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та дій шов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, що в силу положень статті 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частини 1, 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, судові витрати покладаються на відповідача, а тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат апеляційним судом.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складений 24 червня 2024 року.