ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 711/3099/24
Провадження № 22-ц/821/1153/24
категорія 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда -Ф»,

представник позивача : адвокат Бачинський Остап Михайлович,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Артеміда-Ф» - адвоката Бачинського Остапа Михайловича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 травня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Демчика Р.В в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

16 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 01.04.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінуера Україна» і ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір №688237 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого ТОВ «Лінуера Україна» надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. Вказує, що кредит видавався строком на 30 днів, передбачав сплату процентів за зниженою процентною ставкою 0,57% стандартною ставкою 1,90% у день.

За договором факторингу №015-220221 від 22 лютого 2021 року ТОВ «Лінуера Україна» відступило право вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту Товариству з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», яке, у свою чергу, за договором факторингу №20240205/1 від 05 лютого 2024 року відступило це право позивачу.

ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 15 квітня 2024 року виникла заборгованість у розмірі 37 244,07 грн, яка складається з: 10 000,00 грн залишок заборгованості за тілом кредиту, 21 800,00 грн, процентів за користування, 5 444,07 грн інфляційного збільшення (нараховані за період з 01.05.2020 по 22.02.2022).

На підставі наведеного, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором №688237 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.04.2020 року в розмірі 37 244,07 грн; витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн; витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 7 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 травня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість за договором №688237 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.04.2020 в розмірі 37 244,07 грн та 2 422,40 грн судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачем отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

Суд вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства «ФК «Артеміда-Ф» суму заборгованості за Договором про надання коштів у позику №388237 від 01.04.2020 в розмірі 37 244,07 грн.

Судом встановлено, що кінцевий термін погашення позики відповідно до умов Договору про надання коштів у позику №388237 від 01.04.2020 встановлений до 01.05.2020, а тому, починаючи з 01.05.2020 у відповідача виникло прострочення за взятими на себе зобов`язаннями, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що стороною позивача не надано до позову документів, які підтверджують, що позивач оплатив адвокату послуги за надання правової допомоги з відміткою банку, позивачем не доведено, що він поніс витрати на оплату праці адвоката в розмірі 7 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

04 червня 2024 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» подало через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, вважаючи рішення суду прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, без врахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, тому просило скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 травня 2024 року в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 7 000, 00 грн.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при постановленні рішення не надано оцінку обумовленому сторонами п.п. 4.2, 4.4 Договору про надання правової допомоги № 20240411.1 від 11.04.2024 та залишено поза увагою умову сплати вартості послуг клієнтом адвокату протягом 10 днів з моменту прийняття судом рішення по справі.

Крім того, судом не враховані надані разом з позовною заявою докази на підтвердження надання адвокатом Бачинським О.М. послуг з надання правової допомоги позивачу ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» .

Вказує, що на виконання умов договору та враховуючи положення п. 4.2, 4.4, ст. 141 ЦПК України, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» 21.05.2024 перераховано адвокату 7 000,00 грн, що підтверджується квитанцією від 21.05.2024 №1155.

Зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 01.04.2020 відповідач ОСОБА_1 (клієнт) уклав із TOB «Лінеура Україна» договір №688237 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який вчинено із використанням електронного підпису відповідача, відповідно до якого Товариство надало відповідачу кошти в сумі 10 000,00 грн, на банківський картковий рахунок, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит в строк, визначений умовами договору, а саме до 01.05.2020, на визначені договором реквізити позикодавця, зі сплатою відсотків за зниженою ставкою 208.05% річних.

Пунктом 1.2 договору визначено, що за цим договором позикодавець зобов`язується надати Клієнту у власність грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Пунктом 1.3 Договору визначено строк кредиту - 30 днів.

Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором від 01.04.2020 року, який було відправлено на номер телефону, зазначений відповідачем, що підтверджується довідкою про ідентифікацію та відповідає ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Даний договір позики містить персональні дані відповідача, зокрема, його прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, паспортні дані, номер картки платника податків, номер банківського рахунку, на який перераховуватимуться грошові кошти, а також адресу, номер телефону та адресу електронної пошти відповідача.

Із паспорта споживчого кредиту, який підписаний сторонами вбачається, що TOB «Лінеура Україна» надається кредит в розмірі 10 000,00 грн строком на 30 днів, знижена процентна ставка становить 0,57% в день. Орієнтована загальна вартість кредиту становить 11 710,00 грн. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту становить 2,7% в день з першого дня понадстрокового користування позикою.

З повідомлення директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-2602 від 26.02.2024 вбачається що ТОВ ««Універсальні платіжні рішення», надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкритих рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія НОМЕР_1 від 0210.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України №3 від 11.11.2013 року. Між підприємства ТОВ Універсальні платіжні рішенні» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 01.04.2020 20:27:02 на суму 10 0000,00 грн, картка НОМЕР_2 номер транзакції системі iPay.иа -52238833, призначення платежу. Зарахування 10 000,00 грн на карту НОМЕР_2 .

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 15 квітня 2024 року, за Договором №688237 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.04.2020 становить 37 244,07 грн, а саме: 10 000,00 грн - залишок заборгованості за тілом, 21 800,00 грн - процентів за користування, 5 444,07 грн - інфляційного збільшення (нараховані за період з 01.05.2020 по 22.02.2022).

22 лютого 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали Договір факторингу №015-220211, яке, в свою чергу, відступило право вимоги за договором, укладеним з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на підставі договору факторингу №20240205/1 від 05.02.2024 .

Згідно Договору факторингу №015-220211від 22.02.2021, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до гр. ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру прав вимог №20240205/1, позивач набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 , в сумі 31 800,00 грн. (порядковий номер 61)

TOB «ФК «Артеміда-Ф» за вих.№151/61-211050061 від 16.02.2024 направило повідомлення ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за договором про надання коштів у позику №388237 від 01.04.2020, із зазначенням суми боргу, яка складає 31 800,00 грн та досудову вимогу від 14.02.2024 про сплату заборгованості за договором про надання коштів у позику №388237 від 01.04.2020 в добровільному порядку.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, а тому рішення суду першої інстанції в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що представником позивача не надано до позову документів, які підтверджують, що позивач оплатив адвокату послуги за надання правової допомоги з відміткою банку, тобто позивачем не доведено, що він поніс витрати на оплату праці адвоката в розмірі 7 000,00 грн., у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог в цій частині за їх безпідставністю.

Проте, такі висновки суду першої інстанції є помилковими по наступних підставах.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участьу судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник

(частина перша статті 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю

або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва

та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі

про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених

цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи

для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом,

що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат

на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами

(стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору

та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані

з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи

або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані

з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат,

які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи

та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу

за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року

у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження

№ 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження

№ 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження

№ 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).

Вказана судова практика є незмінною.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із матеріалів справи вбачається, що стороною позивача в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи у розмірі 7 000,00 грн та на підтвердження надання адвокатом Бачинський О.М. позивачу професійної правничої допомоги було надано суду ордер на надання правничої допомоги серії ВС №1269270, Договір про надання правової допомоги №20210411.1 від 11.04.2024, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ЛВ №001477 та орієнтовний розрахунок суми судових витрат у справі за позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №688237 від 01.04.2020.

На переконання апеляційного суду, стороною позивача надано належні докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у визначеному ним розмірі.

Помилковим є висновок суду, що позивач не надав до позову документів, які підтверджують факт оплати ним адвокату послуг за надання правової допомоги з відміткою банку, у зв`язку із чим позивачем не доведено, що він поніс витрати на оплату праці адвоката в розмірі 7 000,00 грн, оскільки , як зазначалось вище, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних адвокатом робіт, їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Із договору про надання правової допомоги №20240411.1 від 11.04.2024 вбачається, що п. 4.2 визначено, що у разі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта , клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7 000,00 грн, а п. 4.4 визначено, що клієнт зобов`язується здійснити оплату наданої адвокатом правової допомоги впродовж 10 днів з моменту постановлення судом рішення.

Отже, із наведеного вбачається, що умовами договору про надання правової допомоги визначено розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн та порядок оплати послуг адвоката за надання професійної правової допомоги у суді.

В апеляційній скарзі скаржником вказано, що на виконання умов договору та враховуючи положення п. 4.2, 4.4, ст. 141 ЦПК України, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» 21.05.2024 перераховано адвокату 7 000,00 грн, що підтверджується квитанцією від 21.05.2024 №1155.

Перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, долучені докази, матеріали даної справи, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє об`єктивне підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав для відмови у повному обсязі у стягненні з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу,тому рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені ним на оплату наданої йому професійної правничої допомоги у розмірі 7 000,00 грн, тобто в заявленому позивачем та належним чином підтвердженому розмірі.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» - адвоката Бачинського Остапа Михайловича - задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 травня 2024 року в частинівідмови в стягненні витрат на правничу допомогу - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

В решті рішення суду першої інстанції не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков