Справа № 587/1074/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2024 року Сумський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Черних О.М.,
за участю секретаря судового засідання Овчаренко М.В.,
Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в подальшому уточнивши вимоги. Свої уточнені позовні вимоги обґрунтував тим, що він тривалий час проживав разом з відповідачкою як сім`я без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час, сторони разом не проживають. Після розірвання шлюбу донька проживає разом з матір`ю. Однак відповідачка створює перешкоди у спілкуванні батька з донькою. А тому, просив суд визначити його участь у вихованні доньки ОСОБА_4 згідно за визначеним графіком.
Короткий зміст відзиву
Відповідачка ОСОБА_2 в письмовому відгуку зазначила, що вона не чинить перешкод у спілкуванні доньки з батьком, однак сам батько, позивач ОСОБА_1 , не виявляє великого бажання у спілкуванні з донькою. Дитина перебувала в Україні з бабусею, однак позивач не виявляв бажання до спілкування, крім того вони проживають в іншій країні і відповідач може телефонувати доньці.
Позивач, та його представник, підтримали заявлені вимоги, просили задовільнити.
Відповідачка просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки ніколи не чинила перешкод у спілкування батька з донькою, зазначила, що на даний час перебуває в Туреччині та батько може спілкуватись за допомогою телефону.
Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю.
Представник третьої особи Садівської сільської ради Сумського району Сумської області просили слухати справу за наявними матеріалами. Служба у справах дітей Садівської сільської ради Сумського району Сумської області, підтримала письмовий висновок.
В судовому засіданні була допитана свідок.
Свідок ОСОБА_5 , суду пояснив, що ввона є матір`ю відповідачки та бабусею ОСОБА_4 . Зазначила, що відповідачка не чинить перешкод у спілкуванні батька з донькою, батько сам не бажав спілкування, коли дитина ще перебувала в Україні він не виявляв бажання бачитися з донькою, хоча йому було відомо де дитина перебуває і перешкод йому ніхто не чинив.
Позиція суду
Суд вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні докази приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 7).
Відповідно до довідки Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради, ОСОБА_1 з початку грудня 2023 року поживає в АДРЕСА_3 , та за час проживання зарекомендував себе з позитивної сторони. Малолітня ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території Миколаївської селищної громади не проживає та не проживала. (а.с.102)
Відповідно до акту обстеження житлових умов позивача за адресою АДРЕСА_3 встановлено, що умови для проживання задовільні. Родина в повному обсязі забезпечена базовими індивідуальними потребами. (а.с.103).
Відповідно до довідки-характеристики , ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони, спиртними напоями не зловживає, товариський. (а.с.104).
Відповідно до матеріалів справи, відповідачка разом з донькою проживає за межами України, в Туреччині.
Згідно висновку Служби у справах дітей Садівської сільської ради Сумського району Сумської області від 18 березня 2024 року №01-21/15, відповідачка разом з дитиною проживає в Туреччині, мати працює, а ОСОБА_3 відвідує школу, навчається в першому класі. Дитина розвинута, ввічлива, тактовна. Враховуючи факт проживання відповідачки поза межами України вважають не доцільними позовні вимоги позивача, оскільки фізично не можливо встановити спілкування. За висновком зазначили, що батько не позбавлений можливості проводити спілкування з дитиною засобами зв`язку. (а.с.127-128).
Нормативно-правове обґрунтування
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).
Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Таким чином, при вирішенні спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини (з урахуванням її вікової зрілості), необхідним є з`ясування психоемоційного стану дитини, її інтересів та ставлення до кожного із батьків, а також мотивів бажання проживати з одним із батьків.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.
Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а отже, в першу чергу підлягають урахуванню інтереси дитини.
Висновки суду.
В судовому засіданні встановлено, що з урахуванням інтересів дитини, необхідно визначити участь батька у вихованні та спілкуванні з донькою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання в необхідності установлення графіку спілкування доньки з батьком при цьому враховуючи воєнний стан в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265, 315-319 ЦПК України, суд
Визначити участь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний порядок та місце побачень:
- під час навчального року, в будь який буденний день (з понеділка по
п`ятницю), після закінчення уроків в освітньому закладі (або поза ним), один день на тиждень;
- кожної суботи або неділі тижня з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. з можливістю відвідування громадських місць, місць і закладів приналежних до об`єктів громадського дозвілля дітей;
- вихідні дні (субота/неділя) двічі на календарний місяць з можливістю ночівлі доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_1 ;
- 6 (шість) годин в період часу з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. у день народження доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з можливістю відвідування громадських місць, місць і закладів приналежних до об`єктів громадського дозвілля дітей;
- у святкові дні 6 (шість) годин в період часу з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. З можливістю відвідування громадських місць, місць і закладів приналежних до об`єктів громадського дозвілля дітей;
- влітку, під час літній канікул, один повний календарний місяць з можливістю перебування в будь-якій частині території України.
Порядок виконання вищевизначеного способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відстрочити на час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном.
На час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, зобов`язати матір дитини ОСОБА_2 організувати щоденне спілкування дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 у режимі відеозв`язку та/або телефонного зв`язку через мобільні телефони (комп`ютер, планшет) у період часу з 18.00 год.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в повернення судового збору - 1073,60 гривен.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.М. Черних