Справа № 627/118/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі

головуючого судді Каліберди В.А.,

з участю секретаря судового засідання Коломієць Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась представник позивача адвокат Кот Т.В. з позовом до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області про звільнення майна з-під арешту.

У позові зазначено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Нещодавно позивачу стало відомо, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень наявна інформація про те, що щодо вказаного будинку існує заборона відчуження, підствою якої слугував договір застави нерухомого майна від 12.04.2000, укладеним між ОСОБА_1 та АКАПБ «Україна», який вже припинив своє інування.

Згідно умов зазначеного Договору, належний позивачеві будинок був переданий ним в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №5 від 12.04.2000 року. Строк виконання зобов`язань за кредитом - 15.12.2000 року.Вказаний договір було посвідчено державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори, і накладено заборону відчуження житлової будівлі до припинення договору застави. Усі зобов`язання були належним чином виконані позивачем, проте, інформація про припинення заборони на майно не була належним чином внесена банком до відповідних реєстрів і помилково значиться і до цього часу. Жодних судових процесів або виконавчих проваджень з питань стягнення кредитної заборгованості щодо позивача ніколи відкрито не було. Існування заборони на відчуження нерухомого майна порушує права позивача та перешкоджає позивачу розпоряджатися його майном.

Отже, з викладеного вбачається, що єдиним способом захисту прав позивача у цій ситуації є звернення до суду, оскільки кредитор ліквідований і не може звернутись до державного реєстратора із заявою про погашення кредитних зобов`язань, а також про припинення договору застави.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права та обставини, зважаючи на те, що юридична особа, в інтересах якої накладено заборону на нерухоме майно, припинена в результаті ліквідації, і, відповідно, не може звернутися до органу державної реєстрації прав із заявою про припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, позивач просить суд відновити порушене право шляхом скасування заборони, що помилково містяться у ДРРП, а тому просить скасувати заборону у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на об`єкт нерухомого майна: будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером №3152814; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наступний запис: від 27.04.2006 року за № 3152814 про заборону на будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити.

Представник відповідача Краснокутська державна нотаріальна контора Харківської області в судове засідання не з`явився, попередньо до суду було надано заяву, в якій прохав суд розглядати справу без присутності представника відповідача, винести рішення на власний розсуд.

Вивчивши позов, дослідивши наявні докази в справі в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно умов договору застави нерухомого майна від 12.04.2000, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним агропромисловим банком «України», належний позивачеві будинок був переданий ним в якості забезпечення виконання забов`язань за кредитним договором № 5 від 12.04.2000 по поверненню суми кредиту у розмірі 220000 грн. до 15.12.2000. Вказаний договір застави нерухомого майна був посвідчений державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори Гук С.Ю. 12.04.2000 за №2-1045 (а.с. 10-14).

Факт належності позивачу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується договором купівлі-продажу від 01.08.1991 року (а.с. 111-112).

Однак, з Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що станом на 29.01.2024 мається заборона на нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору застави нерухомого майна №2-1045 від 12.04.2000 (а.с.34).

Позивач з метою зняття заборони на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 звертався до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області, однак йому було відмовлено у скасуванні заборони, оскільки станом на 26.06.2024 до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області повідомлень про погашення позики, на підставі якої накладено заборону 12.04.2000 за реєстром №5 згідно договору застави нерухомого майна від 12.04.2000 за реєстром № 2-1045 зареєстровану 27.04.2006 за № 3152814 не надходило (а.с.114).

Також з матеріалів справи вбачається, що представник позивача зверталася до Національного банку України з метою встановлення правонаступника Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» та отримала відповідь №27-0007/38205 від 16.05.2024, з якої вбачається, що 29.06.2001 Правління Національного банку України прийняло постанову №249 «Про відкликання ліцензії на здійснення банківських операцій та ліквідацію Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна». 13.04.2009 Комісія Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків прийняла рішення №167 «Про виключення Акціонерного комерційного банку агропромислового банку «Україна» з Державного реєстру банків». Станом на 15.05.2024 Державний реєстр банків не містить відомостей щодо реєстрації Національним банком України банку, що став правонаступником банку «Україна» (а.с.85-86).

При цьому згідно довідки Валківського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.12.2023 №41352/26.2-84 вбачається, що виконавчі листи про стягнення боргів з ОСОБА_1 до відділу не надходили і не перебувають (а.с. 15).

Також з долученої представником позивача роздруківки з офіційного сайту Автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається відсутність будь яких виконавчих проваджень відносно позивача ОСОБА_1 (а.с.33).

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення містяться і у ст.ст. 317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); за зверненням органу опіки та піклування з метою захисту особистих і майнових прав та інтересів дитини, яка має право власності або проживає у жилому будинку, квартирі, іншому приміщенні, на відчуження якого накладається заборона; при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.

Статтею 74 цього ж Закону встановлено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 № 6 - вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Крім того, Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні; позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Вимоги позивача, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 15 травня 2013 року у справі №6-26цс13.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29; справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що потреба у збереженні заборони на відчуження належного на праві приватної власності позивачу житлового будинку, відпала, а на час звернення з позовом до суду за наявності заборони відчуження нерухомого майна, порушуються майнові права позивача, що полягають у неможливості розпорядитись належним майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування заборони на нерухоме майно, з огляду на що суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, доведеними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Скасувати заборону у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на об`єкт нерухомого майна: будинка з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером № 3152814.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 27.04.2006 за № 3152814 про заборону на будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення .

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Краснокутська державна нотаріальна контора Харківської області, юридична адреса: вул. Миру №138, с-ще Краснокутськ, Богодухівський район, Харківська область, .

Суддя В.А. Каліберда