ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року

м. Харків

справа № 642/3126/23

провадження № 22-ц/818/1539/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Мальований Ю.М., Пилипчук Н.П.

сторони справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1

відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2

третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року постановлену у складі судді Вікторова В.В.,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини.

Представник відповідача Агаєва С.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 у підготовчому судовому засіданні звернулась із письмовою заявою про забезпечення зустрічного позову, в якій просила: - забезпечити зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, шляхом встановлення часу спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 кожен перший та третій тиждень місяця з 09-00 годин до 09-00 годин наступного понеділка, та зобов`язати батька дитини ОСОБА_1 передавати малолітню дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матері ОСОБА_2 за місцем її проживання згідно визначеного судом часу спілкування;

- Зобов`язати батька дитини ОСОБА_1 передати малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матері ОСОБА_2 з 12-00 год. до 15-00 год. 10.02.2024 для надання можливості матері привітати дитину з днем народження.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник відмовились від вимог заяви про забезпечення зустрічного позову в частині - зобов`язати батька дитини ОСОБА_1 передати малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матері ОСОБА_2 з 12-00 год. до 15-00 год. 10.02.2024 року для надання можливості матері привітати дитину з днем народження. В іншій частині вимог заяви підтримали та просили суд її задовольнити.

На обґрунтування доводів заяви, ОСОБА_2 зазначала, що 1 з січня 2024 відповідач за зустрічним позовом змінив адресу проживання дитини без повідомлення матері дитини нового місця проживання, через що було створено умови, за яких дитина позбавлена можливості спілкуватись з матір`ю. ОСОБА_2 зауважує на тому, що вона позбавлена можливості спілкуватись зі своєю неповнолітньою донькою та брати участь у її вихованні. Переконана, що через протиправні дії ОСОБА_1 щодо неї та дитини, вона, як мати, може втратити емоційний зв`язок з донькою, а тому, у разі винесення судом рішення на її користь, у неї будуть об`єктивні складнощі в його виконанні, адже їй буде важко налагодити зв`язок з малолітньою донькою.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2024 року заяву представника відповідача - адвоката Агаєвої Сабіни Мирсаррафівни про забезпечення зустрічного позову задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 надавати ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітньою донькою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожну першу та третю суботу місяця з 10.00 год до 11.00 год, в присутності батька.

Ухвала мотивована тим, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої доньки, яка наразі проживає з батьком. З урахуванням права матері на особисте спілкування з дитиною та відсутність підстав для позбавлення матері такого спілкування, суд дійшов висновку про доцільність забезпечення позову у наведений вище спосіб.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилалась на незаконність та необгрунтованість оскаржуваної ухвали та просила її скасувати і ухвалити нове рішення у справі яким забезпечити зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 шляхом встановлення часу спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір?ю ОСОБА_2 кожен перший та третій тиждень місяця з 09-00 годин до 09-00 годин наступного понеділка, та зобов?язати батька дитини ОСОБА_1 передавати малолітню дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матері - ОСОБА_2 за місцем її проживання згідно визначеного судом часу спілкування.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що комісією у висновку Департаменту №427 від 04.12.2023, начебто в інтересах дитини було зроблено хибний висновок на підставі висновку за даними експериментально психологічного дослідження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зробленого психологом ОСОБА_6 . При цьому, за усною інформацією з Департаменту в штаті Департаменту служб у справах дітей ВК ХМР немає посади психолог, тобто інформації про кваліфікацію вказаного психолога та дозвільних документів на таке обстеження суду не надано. Висновок на користь батька було вирішено лише на підставі цього дослідження, але позивачем за зустрічним позовом до матеріалів справи було надано рецензію, виготовлену кандидатом доктора наук, доцента кафедри педагогіки, психології, початкової освіти та освітнього менеджменту КЗ «Харківська гуманітарно -педагогічна академія» Харківської обласної ради, практикуючим психологом ОСОБА_7 на дослідження психолога ОСОБА_8 , що полягло в основу висновку Комісії Департаменту служ у справах дітей ВК ХМР від 04.12.2023, про доцільність проживання дитини з батьком через прихильність дитини до нього. Апелянт наголосив, що встановлення того, що дитина має усталений режим, (відвідує танці), не підтверджено жодним доказом у справі, а є лише свідченнями представника ОСОБА_1 , який сам весь цей час до суду у засідання особисто не прибув жодного разу. Але не взято до уваги той факт, що між сторонами є конфлікт і неприязні стосунки, не взято до уваги поведінку ОСОБА_1 щодо чинення перешкод у спілкуванні матері з дитиною. Наявність між сторонами неприязних відносин та конфліктів можуть негативно впливати на ставлення дитини до матері при проведені зустрічей матері з донькою у присутності батька, що може перешкоджати налагодження спілкування матері з дитиною.

Скаржник зазначив, що матір, яка наразі проживає окремо від дитини та має рівне з батьком дитини право на особисте спілкування з донькою. Відповідач за зустрічним позовом не має права перешкоджати позивачці спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, оскільки таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини та відбувається саме в інтересах дитини. Суд може обумовити побачення з дитиною у присутністю іншої особи лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини. У даному випадку обумовлення побачення з дитиною у присутністю іншої особи не є необхідним, адже жодних підстав для цього не встановлено. Будь-яких даних які б свідчили про те, що особисте спілкування матері з дитиною перешкоджало б нормальному розвитку останньої суду не надано. В іншому апелянт посилається на доводи зазначені в заяві про забезпечення позову.

14 травня 2024 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу залишити без змін. Посилалась на те, що суд повно встановив обставини та обрав спосіб забезпечення позову що повністю відповідає інтересам дитини. Зазначені позивачкою підстави для скасування ухвали суду є необгрунованими та суперечать наданим ОСОБА_1 доказам напружених відносин між матір`ю та дитиною.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни ухвали суду першої інстанції.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з лютого 2023 року припинили спільне проживання разом. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.06.2023 року шлюб між сторонами було розірвано. З березня 2023 року по кінець квітня 2023 року їх неповнолітня донька- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом з матір`ю - ОСОБА_2 . З кінця квітня 2023 року по теперішній час неповнолітня донька- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком - ОСОБА_1 .

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей від 04.12.2023 № 427 дитина більш прихильно відноситься до батька. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в КЗ "Харківський ліцей №70 в 2-Б класі. Навчання проходить онлайн з 09.00 годин до 13.00 годин щодня з понеділка по п`ятницю. Крім того дитина відвідує секцію з танців у вівторок та п`ятницю щонеділі з 15.00 годин до 16.00 годин. Тобто дитина має певний усталений спосіб життя.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується в цілому із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову з урахуванням наступного.

У відповідності до положень частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України, пункти 2, 3 частини першої якої, в тому числі, передбачають забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії та встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Частиною десятою статті 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивачка за зустрічним позовом просила суд до набрання судовим рішенням у справі законної сили, забезпечити позов шляхом встановлення часу спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 кожен перший та третій тиждень місяця з 09-00 годин до 09-00 годин наступного понеділка, та зобов`язати батька дитини ОСОБА_1 передавати малолітню дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матері ОСОБА_2 за місцем її проживання згідно визначеного судом часу спілкування;.

В обґрунтування обраного виду забезпечення позову позивачка посилалася на необхідність забезпечення контакту матері з малолітньою донькою на час розгляду справи. Що 1 з січня 2024 відповідач за зустрічним позовом змінив адресу проживання дитини без повідомлення матері дитини нового місця проживання, через що було створено умови, за яких дитина позбавлена можливості спілкуватись з матір`ю. ОСОБА_2 зауважує на тому, що вона позбавлена можливості спілкуватись зі своєю неповнолітньою донькою та брати участь у її вихованні. Переконана, що через протиправні дії ОСОБА_1 щодо неї та дитини, вона, як мати, може втратити емоційний зв`язок з донькою, а тому, у разі винесення судом рішення на її користь, у неї будуть об`єктивні складнощі в його виконанні, адже їй буде важко налагодити зв`язок з малолітньою донькою.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність застосування забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості відповідача (позивача за зустрічним позовом) регулярно спілкуватися з дитиною, що між ними дійсно існує спір щодо визначення місця проживання дитини.

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей від 04.12.2023 № 427 дитина більш прихильно відноситься до батька. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в КЗ "Харківський ліцей №70 в 2-Б класі. Навчання проходить онлайн з 09.00 годин до 13.00 годин щодня з понеділка по п`ятницю. Крім того дитина відвідує секцію з танців у вівторок та п`ятницю щонеділі з 15.00 годин до 16.00 годин.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю, а також про те, що зустрічі матері з дитиною два рази на місяць будуть сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між ними, відповідатимуть інтересам як матері так і дитини, та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини

Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 127/3128/19, від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19, від 25 серпня 2020 р. у справі № 466/2317/20.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, на думку колегії суду, слід також враховувати положення вітчизняного законодавства, зокрема те, що відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.

Згідно даних копії постанови №644/1338/24 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, щодо ОСОБА_2 вбачається, що провадження закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Доказів неправомірної або аморальної поведінки ОСОБА_2 , що може негативно вплинути на дитину суду не надано.

Разом з тим, сторони не заперечують наявність між ними напружених стосунків та конфлікту з приводу визначення порядку та способу участі у вихованні доньки. Проте суд на зазначене уваги не звернув та забезпечив позов у спосіб спілкування матері з дитиною в присутності батька, що може негативно впливати на психологічний та емоційний стан дитини.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів не погоджується з висновком суду приводу того, що спільне проведення часу матері та дитини в присутності батька відповідає інтересам дитини.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли часткове підтвердження під час апеляційного розгляду, апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а ухвалу суду змінити, задовольнивши заяву про забезпечення зустрічного позову частково. Забезпечити зустрічний позов шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 кожну суботу місяця з 10.00 год до 19.00 год без присутності батька. Для чого зобов`язати батька дитини передавати малолітню дитину матері за місцем проживання дитини відповідно до визначеного судом часу спілкування з моменту ухвалення даної постанови та до набранням рішенням суду законної сили

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року змінити.

Заяву ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову задовольнити частково.

Забезпечити зустрічний позов шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 кожну суботу місяця з 10.00 год до 19.00 год. без присутності батька.

Зобов`язати батька дитини ОСОБА_1 передавати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 за місцем проживання дитини: АДРЕСА_1 . відповідно до визначеного судом часу спілкування з моменту ухвалення даної постанови та до набрання рішенням суду законної сили.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 липня 2024 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Ю.М.Мальований

Н.П.Пилипчук