РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1400/17

Провадження № 2/293/5/2024

15 липня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

представника позивача прокурора Лозовика А.В.,

представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Евіна А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Черняхів цивільну справу за позовом Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, про визнання недійсними наказів, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та зобов`язання її повернути, -

ВСТАНОВИВ:

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ТА ОБҐРУНТУВАННЯ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, ПОЗИЦІЇ СТОРІН.

У грудні 2017 року керівник Коростишівської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 по справі № 293/1400/17 з вимогами:

- визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-3956/14-16-сг від 15.11.2016, яким надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Черняхівського району за межами населеного пункту Сліпчицької сільської ради орієнтовним розміром 2 га;

- визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-5188/14-16-сг від 28.12.2016, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 на території Черняхівського району за межами населеного пункту Сліпчицької сільської ради з кадастровим номером :07:000:0082;

- скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Бондарчук Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 33350239 від 05.01.2017;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :07:000:0082 до земель запасу Сліпчицької сільської ради Черняхівського району.

Крім того, у грудні 2017 року керівник Коростишівської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по справі № 293/1401/17 з вимогами:

- визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-3957/14-16-сг від 15.11.2016, яким надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Черняхівського району за межами населеного пункту Сліпчицької сільської ради орієнтовним розміром 2 га;

- визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-5189/14-16-сг від 28.12.2016, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 на території Черняхівського району за межами населеного пункту Сліпчицької сільської ради з кадастровим номером :07:000:0083;

- скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Бондарчук Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35588401 від 08.06.2017;

- зобов`язати ОСОБА_3 повернути земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :07:000:0083 до земель запасу Сліпчицької сільської ради Черняхівського району.

На обґрунтування заявлених вимог прокурор зазначив, що в порушення ст. 4 Кодексу України про надра, ст. 116,118 Земельного кодексу України Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області надано дозвіл ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Черняхівського району за межами населеного пункту Сліпчицької сільської ради площею по 2 га у межах розташування родовища корисних копалин лабрадоритів. Спірні земельні ділянки знаходяться в межах гірничого відводу, наданого Головинському кар`єру для розробки лабрадоритів Сліпчицького-1 родовища. В подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували право власності на вказані земельні ділянки, після чого ОСОБА_2 продала свою земельну ділянку ОСОБА_3 .

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області у відзивах у червні 2018 року заперечило щодо заявлених позовних вимог через відсутність у прокурора права на звернення до суду із зазначеними позовами, головне управління діяло у межах наданих повноважень при видачі відповідних наказів щодо розробки технічної документації та передачі у власність даної категорії земель, прокурором не доведено наявність у земельних ділянках корисних копалин (т.1 а.с. 99-100, т.2 а.с. 80-81).

У відповідях на відзиви Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області прокурор заначив, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є центральним органом виконавчої влади, уповноваженим державою здійснювати відповідні представницькі функції у спірних правовідносинах, однак не наділена повноваженнями щодо звернення до суду про визнання незаконними рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпоряджень землею; заначив про направлення Сліпчицькою сільською радою на адресу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області листів про заперечення щодо відведення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оспорюваних земельних ділянок; оригінали письмових доказів знаходяться у відповідних державних органах та установах (т.1 а.с.13-137, т.2 а.с.109-113).

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Евін А.К. у відзивах у червні 2018 року заперечив щодо заявлених позовних вимог через відсутність діючих гірничих відводів на оспорювані земельні ділянки на момент їх передачі у власність, прокурор не має права на звернення до суду із позовами вказаної категорії, надані позивачем докази не є достовірними, земельні ділянки з кадастровими номерами :07:000:0082 та :07:000:0083 об`єднані в одну земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0086 (т.1. а.с. 82-84, т.2 а.с. 83-85).

У відповідях на відзиви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прокурор заначив про незаконність надання відповідачам земельних ділянок у межах гірничого відводу площею 7,95 га, наданого Головинському кар`єру для розробки лабрадоритів Сліпчицького-1 родовища; прокурором позови пред`явлено саме в інтересах держави (т.1 а.с. 115-117, т.2 а.с.119-123).

Відповідач ОСОБА_3 правом подати відзив не скористався, заяв та клопотань до суду не подав, про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком, в судових засіданнях участі не приймав.

Представник третьої особи Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України 26.07.2023 подав пояснення у справі № 293/1400/17, згідно яких зазначив, що в порушення ст. 4 Кодексу України про надра, ст. 116,118 Земельного кодексу України Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області надано у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Черняхівського району за межами населеного пункту Сліпчицької сільської ради площею по 2 га у межах розташування родовища корисних копалин лабрадоритів. Спірні земельні ділянки знаходяться в межах гірничого відводу, наданого Головинському кар`єру для розробки лабрадоритів Сліпчицького-1 родовища. При прийнятті оскаржуваних наказів Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області не враховано, що спірні земельні ділянки були переведені до земель запасу Сліпчицької сільської ради на підставі проекту землеустрою щодо здійснення обміну не витребуваних земельних часток (паїв) на рівні земельні частки (паї) за клопотанням Сліпчицької сільської ради, у зв`язку із розміщенням на розпайованих земельних ділянках корисних копалин (т.2 а.с.248-250).

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою суду від 23.01.2018 відкрито провадження у справі № 293/1400/17 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.01.2018 відкрито провадження у справі № 293/1401/17 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.07.2018 підготовче провадження по справі № 293/1400/17 закрито, призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 23.07.2018 підготовче провадження по справі № 293/1401/17 закрито, призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 23.07.2018 заяву прокурора про забезпечення позову по справі №293/1400/17 повернуто заявнику.

Ухвалою суду від 15.10.2019 цивільну справу № 293/1400/17 та цивільну справу №293/1401/17 об`єднано в одне провадження з присвоєнням номеру справи № 293/1400/17.

Ухвалою суду від 12.04.2022 позивача у справі замінено правонаступником Коростишівською окружною прокуратурою, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України.

Згідно розпорядження керівника апарату Черняхівського районного суду Житомирської області від 26.04.2023 за №184 призначено повторний автоматизований розподіл невирішеної судової справи №293/1400/17.

Ухвалою суду від 19.05.2023 справу № 293/1400/17 прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження, повторно розпочато розгляд справи по суті з урахуванням поданих раніше матеріалів.

У судовому засіданні від 15.07.2024 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ.

Відповідно до Ліцензії на експлуатацію родовища корисних копалин від 19.07.1995 №304, виданої Державним комітетом України по геології і використанню надр, вона видана ДП «Головинський кар`єр» ОВО «Житомирнерудпром» на експлуатацію родовища «Сліпчицьке-І» щодо видобутку корисних копалин «лабрадорит» с. Сліпчиці Черняхівського району Житомирської області (т.2 а.с. 127).

Згідно Акту про надання гірничого відводу від 25.05.1992 № 415, Державному підприємству «Головинський кар`єр» ОВО «Житомирнерудпром» надано для розробки родовище лабрадоритів «Сліпчицьке-І», що знаходиться в 0,3 км. на південь від с. Сліпчиці Черняхівського району Житомирської області площею 7,95 га (т.2 а.с.128-129, 46-48).

Згідно викопіювання з плану землекористування Сліпчицької сільської ради Черняхівського району Житомирської області, нанесено земельну ділянку, яка відведена та земельну ділянку, яка додатково намічена для відведення ДП «Головинський кар`єр»; позначено межі гірничого відводу Сліпчицького-І родовища лабрадоритів відповідно до Акту про надання гірничого відводу від 25.05.1992 № 415 (т.1 а.с.44, 42).

Відповідно до Ліцензії (спеціального дозволу) на користування надрами від 03.06.2002 №2697, виданої Міністерством екології та природних ресурсів України, вона видана ЗАТ «Головинський кар`єр «Граніт» на видобування корисних копалин «лабрадорит» з родовища «Сліпчицьке-І» площею 6 га, яке знаходиться в 0,3 км на південь від південно-східної околиці с. Сліпчиці Черняхівського району Житомирської області, терміном дії на 13 років (т.1 а.с.241).

Згідно Акту про надання гірничого відводу від 24.03.2003 № 615 засвідчено надання гірничого відводу ЗАТ «Головинський кар`єр «Граніт» з метою розробки Сліпчицького-І родовища лабрадоритів площею 7,57 га, виданий Державним комітетом України з нагляду за охороною терміном дії на 12 років (т.1 а.с. 242).

Відповідно до рішення Сліпчицької сільської ради від 18.01.2008 надано згоду на обмін площ невитребуваних земельних часток (паїв) реформованого КСП «Нове життя», а саме контур № НОМЕР_1 загальною площею 38,17 га на землі запасу Сліпчицької сільської ради з ідентичною грошовою вартістю та кількістю земельних часток (паїв) в зв`язку з допущеною помилкою (включення земель Сліпчицького родовища з затвердженими запасами надр) до земель розпаювання (т. 1 а.с.28).

Згідно проекту землеустрою за 2008 рік, розпорядженням голови Черняхівської РДА від 18.03.2008 № 126 здійснено обмін невитребуваних земельних часток (паїв) на рівні земельні частки (паї) за клопотанням Сліпчицької сільської ради, у зв`язку із розміщенням на розпайованих земельних ділянках корисних копалин (т.2 а.с.29-34).

02.09.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із однотипними заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Сліпчицької сільської ради Черняхівського району Житомирської області (т.1 а.с.46,47).

07.09.2016 ГУ Держгеокадастру у Житомирській області звернулось із запитом щодо можливості надання дозволу на розроблення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Сліпчицької сільської ради. Згідно відповіді від 19.09.2016 № 179 на вказаний запит, Сліпчицька сільська рада заперечила щодо надання дозволу на розроблення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (т.1 а.с. 45, 48).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-3956/14-16-сг від 15.11.2016 надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Черняхівського району за межами населеного пункту Сліпчицької сільської ради орієнтовним розміром 2 га (т.2 а.с.20).

Згідно проекту землеустрою, а саме кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :07:000:0082, опис меж від А до Б зазначено землі державної власності сільськогосподарського призначення, хоча згідно Абрису координат точок планової геодезичної основи, ця ділянка позначена як землі «Головинський граніт» (оренда). При цьому, в акті визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) міститься підпис лише суміжного землекористувача ОСОБА_2 (т.1 а.с. 198,209).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-5188/14-16-сг від 28.12.2016 затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Черняхівського району за межами населеного пункту Сліпчицької сільської ради розміром 2 га (т.2. а.с.26, 14-28).

Рішенням державного реєстратора приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Бондарчук Н.В. проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 33350239 від 05.01.2017 щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 на території Черняхівського району за межами населеного пункту Сліпчицької сільської ради з кадастровим номером :07:000:0082 (т.2 а.с.11-12).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-3957/14-16-сг від 15.11.2016, надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Черняхівського району за межами населеного пункту Сліпчицької сільської ради орієнтовним розміром 2 га (т.1. а.с.21).

Згідно проекту землеустрою, а саме кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_2 з кадастровим номером :07:000:0083, опис меж від А до Б зазначено землі державної власності сільськогосподарського призначення, хоча згідно Абрису координат точок планової геодезичної основи, ця ділянка позначена як «Головинський граніт» (оренда). При цьому, в акті визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) міститься підпис лише суміжного землекористувача ОСОБА_1 (т.1 а.с.155,166).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-5189/14-16-сг від 28.12.2016, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 на території Черняхівського району за межами населеного пункту Сліпчицької сільської ради з кадастровим номером :07:000:0083 (т.1. а.с.20).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2017, ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0083 (т.1 а.с. 88-89).

Рішенням державного реєстратора приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Бондарчук Н.В. проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35588401 від 08.06.2017 щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на території Черняхівського району за межами населеного пункту Сліпчицької сільської ради з кадастровим номером :07:000:0083 (т.1 а.с.10-11).

Відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.01.2018, ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0083 (т.1 а.с. 90-93).

Відповідно до інформації Державної служби України з питань праці від 23.02.2018 та від 11.09.2023, Акт про надання гірничого відводу від 25.05.1992 № 415 з метою розробки Сліпчицького-І родовища лабрадориту, виданий Управлінням Київського округу Держгіртехнагляду України, 24.03.2003 був переоформлений Державним комітетом України з нагляду за охороною праці на № 615, у зв`язку з реорганізацією Державного підприємства «Головинський кар`єр» в закрите акціонерне товариство «Головинський кар`єр «Граніт», терміном дії на 12 років. 24.09.2012 Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України було переоформлено акт про надання гірничого відводу від 24.03.2003 № 615 на № 2250, у зв`язку з реорганізацією закритого акціонерного товариства «Головинський кар`єр «Граніт» в публічне акціонерне товариство «Головинський граніт», з терміном дії до 03.06.2015 (т.2 а.с.87-88, т.3 а.с. 33-34, 36-38, 39, 40).

Згідно акту обстеження земельної ділянки від 28.01.2019, проведено обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 182568600:07:000:0086, яка утворена на підставі об`єднання земельних ділянок з кадастровим номером 182568600:07:000:0082 та 182568600:07:000:0083. Встановлено що земельна ділянка площею 4 га знаходиться на території Сліпчицької сільської ради Черняхівського району за межами населеного пункту в напрямку села Кам`яного Броду Коростишівського району, біля кам`яного кар`єра. На вказаній земельній ділянці знаходяться видобувні камінні блоки та об`єкти нерухомого майна, які перебувають на балансі Державного підприємства «Головинський кар`єр»: нарядна (битовка) та компресорна. Обстежена земельна ділянка розташована на гірничому відводі із затверджених запасах Сліпчицького-І родовища лабрадоритів. Земельна ділянка за вище вказаними кадастровим номером для одержання сільськогосподарської продукції не використовувалась (т.2. а.с. 114).

Відповідно до інформації щодо спеціального дозволу № 6500, він виданий 27.04.2021 на 20 років ТОВ «Лімітід груп» на видобування корисних копалин лабрадориту родовища Сліпчицьке 1 площею 6 га, що знаходиться в 0,3 км на південь від південно-східної околиці с. Сліпчиці Черняхівського району Житомирської області (т.2 а.с. 167-169, т.3 а.с. 149-150, 151).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.09.2023 про земельну ділянку з кадастровим номером 182568600:07:000:0089, розташованої на території Сліпчицької сільської ради Черняхівського району Житомирської області, площею 3,85 га, зареєстровано поділена земельної ділянки на 2 власники, а саме ОСОБА_4 власник 1/4 частини земельної ділянки, а ОСОБА_1 є власником 3/4 частини земельної ділянки (т.3 а.с. 45-46).

Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 182568600:07:000:0089, розташованої на території Сліпчицької сільської ради Черняхівського району Житомирської області, площею 3,85 га, яка зареєстрована 06.02.2020, надана у користування ТОВ «Лімітід груп» відповідно до спеціального дозволу на користування надрами від 27.04.2021 № 6500 для видобування корисних копалин лабрадорит, родовище Сліпчицьке 1, на строк 20 років (т.3 а.с. 41-44).

Відповідно до заключення про обстеження власної земельної ділянки з кадастровим номером 182568600:07:000:0089, розташованої на території Сліпчицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, площею 3,85 га, на предмет порушення грунтового покриву та використання її в сільськогосподарському виробництві встановлено, що поширені на земельній ділянці грунти частково відносяться до агровиробничої групи, придатні для вирощування всіх сільськогосподарських культур, станом на 18.10.2023 грунтовий покрив не порушений (т.3 а.с. 60-69).

Згідно матеріалів Державної служби геології та надр України від 17.01.2024, надано ситуаційний план ділянки надр, на який надано спеціальний дозвіл № 6500, відповідно до якого встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 182568600:07:000:0089 частково знаходиться в межах родовища Сліпчицьке 1 (т.3. а.с. 148).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 (голова Сліпчицької сільської ради) показав, що Сліпчицька сільська рада Черняхівського району у 2015 році на запит ГУ Держгеокадастру у Житомирській області заперечувала щодо надання у власність земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Під час обстеження земельної ділянки у 2019 році комісією було встановлено, що надані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельні ділянки знаходяться біля кам`яного кар`єру, яким користувався ДП «Головинський кар`єр».

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен окремо показали, що у 2019 році комісія депутатів Сліпчицької сільської ради обстежувала земельну ділянку, про що було складено відповідний акт обстеження, та було встановлено, що земельна ділянка знаходиться біля кам`яного кар`єру, яким користувався ДП «Головинський кар`єр».

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ТА МОТИВИ СУДУ.

Щодо представництва прокурором інтересів держави встановлено наступне.

Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України.

Згідно з положеннями частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до частин третьої-п`ятої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування наведених правових норм є поняття «інтерес держави».

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для залишення позову без розгляду.

Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 листопада 2020 року у справі № 910/21377/17.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області відноситься передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

В позовній заяві, поданій в цій справі, керівник Коростишівської окружної прокуратури зазначив, що ГУ Держгеокадастру у Житомирській області як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, незаконно відчужив земельні ділянки державної власності на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , хоча мав в розпорядженні проекти землеустрою земельних ділянок з кадастровим номером :07:000:0082 та :07:000:0083, де згідно Абрисів координат точок планової геодезичної основи, суміжні ділянки позначені як землі «Головинський граніт», однак в акті визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відсутній підпис представника підприємства «Головинський граніт».

При цьому ГУ Держгеокадастру у Житомирській області не вжило заходів до виявлення та усунення вказаного порушення закону, а відповідно до приписів Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) не вправі здійснювати заходи державного контролю (нагляду), які у подальшому можуть бути підставою для звернення до суду з позовом, і самостійно скасувати наказ, на підставі якого особа набула право власності на земельну ділянку; не наділена повноваженнями щодо звернення до суду про визнання незаконними рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпоряджень землею, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння; органам Держгеокадастру при здійсненні наданих повноважень надано право на звернення до суду лише у чітко визначених випадках: 1) з позовом про щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва; 2) а також з позовом про повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Окрім того, згідно ст. 28 Закону України «Про центральні органи державної виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Законодавством також не надано право звертатись до суду на захист інтересів держави у даних спірних правовідносинах жодному іншому суб`єкту владних повноважень.

Тобто позивач належним чином обґрунтував підстави для представництва ним інтересів держави і подав позов з дотриманням вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України.

За таких обставин спростовуються доводи відповідачів, викладені у відзивах на позов, щодо відсутності у прокурора права на звернення із даним позовом до суду.

Щодо суті спірних правовідносин встановлено наступне.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля, її надра атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до частини першої, третьої статті 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.

В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтею 1 Кодексу України про надра визначено, що надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності Українського народу на надра, є недійсними. Український народ здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження надрами законодавством України можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади (стаття 4 Кодексу України про надра).

Користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи (частина перша статті 13 Кодексу України про надра).

Статтею 14 Кодексу України про надра визначено, що надра надаються у користування для: геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення; видобування корисних копалин; будівництва та експлуатації підземних споруд, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод; створення геологічних територій та об`єктів, що мають важливе наукове, культурне, санітарно-оздоровче значення (наукові полігони, геологічні заповідники, заказники, пам`ятки природи, лікувальні, оздоровчі заклади та ін.); виконання робіт (здійснення діяльності), передбачених угодою про розподіл продукції; задоволення інших потреб.

Надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України. Земельні ділянки для користування надрами, крім випадків, передбачених статтею 23 цього кодексу, надаються користувачам надр після одержання ними спеціальних дозволів на користування надрами чи гірничих відводів. Місцеві ради при наданні земельної ділянки для розробки родовищ корисних копалин місцевого значення одночасно надають у користування і надра (частини перша-третя статті 18 Кодексу України про надра).

Законодавство України обмежувало можливість передання земельних ділянок для потреб, пов`язаних із користуванням надрами, без отримання спеціального дозволу на користування надрами чи гірничого відводу, крім винятків, чітко визначених законом. Вказані обмеження були доступними, чіткими та зрозумілим, а наслідки їхнього недотримання - передбачуваними для будь-якої особи, яка отримала земельну ділянку у власність, маючи намір використовувати її не за призначенням, а для потреб, пов`язаних із користуванням надрами, чи яка отримала у власність земельну ділянку, право користування надрами у межах якої на підставі спеціального дозволу на користування надрами або гірничого відводу належало іншій особі. Подібний висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (провадження № 14-31цс22).

Гірничий відвід - це частина надр, надана користувачам для промислової розробки родовищ корисних копалин та цілей, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин. Гірничий відвід надається виключно для гірничих об`єктів, розробка родовищ корисних копалин на яких здійснюється підземним способом, а саме шахт та рудників. Користування надрами за межами гірничого відводу на таких об`єктах забороняється (частини перша-друга статті 17 Кодексу України про надра).

Надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим відповідним робочим проектом землеустрою на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки (частина четверта статті 66 Кодексу України про надра).

Частиною 4 ст. 66 Земельного кодексу України визначено, що надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим відповідним робочим проектом землеустрою на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки.

Відповідно до ч.1,2 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 1 ст.118 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Відповідно до абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Як встановлено судом, в 0,3 км на південь від південно-східної околиці с. Сліпчиці Житомирського (Черняхівського) району Житомирської області знаходиться родовище корисних копалин лабрадориту Сліпчицьке 1, щодо видобування яких відповідними державними органами України з 1992 року неодноразово видавались ліцензії та спеціальні дозволи.

Згідно Акту про надання гірничого відводу від 24.03.2003 № 615 засвідчено надання гірничого відводу ЗАТ «Головинський кар`єр «Граніт» з метою розробки Сліпчицького-І родовища лабрадоритів площею 7,57 га, виданий Державним комітетом України з нагляду за охороною терміном дії на 12 років.

За змістом наведених приписів на час звернень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у 2016 році вирішувати питання щодо надання у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності було уповноважене Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області.

При здійсненні функцій із розпорядження землями, зокрема здійснюючи розгляд документів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про передачу спірних земельних ділянок у власність, ГУ Держгеокадастру у Житомирській області відповідно до вимог ч. 8 ст. 118, ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України, ст. 2, 6 Закону України «Про землеустрій» мало не допустити зазначених порушень, відмовити у погодженні та затвердженні відповідних проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які не відповідали положенням закону, відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у передачі спірних земельних ділянок у власність.

При цьому, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області вказані норми законодавства проігноровано. У порушення зазначених норм земельного законодавства, ст. 116,118 Земельного кодексу України, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 надано у власність земельні ділянки площею по 2 га кожному у межах розташування родовища корисних копалин.

Відповідачі-фізичні особи прав на користування надрами не мали.

Наявність накладання зазначених земельних ділянок на територію поверхні родовища підтверджують:

- відомості з проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровим номером 182568600:07:000:0082 та 182568600:07:000:0083, при складанні яких зазначено суміжного користувача підприємство «Головинський граніт»;

- акт обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 182568600:07:000:0086 від 28.01.2019, згідно якого проведено обстеження земельної ділянки та виявлено видобувні камінні блоки та об`єкти нерухомого майна, які перебувають на балансі Державного підприємства «Головинський кар`єр», обстежена земельна ділянка розташована на гірничому відводі із затверджених запасах Сліпчицького-І родовища лабрадоритів;

- матеріалами Державної служби геології та надр України від 17.01.2024, згідно ситуаційного плану ділянки надр, на який надано спеціальний дозвіл № 6500, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 182568600:07:000:0089 частково знаходиться в межах родовища Сліпчицьке 1.

Відповідачами не спростовано об`єктивність вказаних висновків, не надано належних доказів, які б доводили протилежне.

Вищевказаними діями Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, а також державною реєстрацією права приватної власності на земельні ділянки у межах родовища корисних копалин за фізичними особами порушено визначений законом порядок користування надрами, оскільки оспорювані земельні ділянки передано у власність громадянам з цільовим призначенням для особистого селянського господарства.

Оцінюючи вказане, суд приходить до висновку про підтвердження наведених позивачем обставин щодо фактичного накладання на територію поверхні родовища земельних ділянок, виділених ОСОБА_1 (кадастровий номер 182568600:07:000:0082) та ОСОБА_2 (кадастровий номер 182568600:07:000:0083).

Ці земельні ділянки, які накладаються на поверхню родовища, однак фізичні особи-відповідачі після того, як дізналися про накладення їхніх земельних ділянок на поверхню родовища, державі їх не повернули, а згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2017, ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0083, в подальшому відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.01.2018 ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0083, та станом на 2019 рік ОСОБА_1 шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровим номером 182568600:07:000:0082 та 182568600:07:000:0083 утворено земельну ділянку з кадастровим номером 182568600:07:000:0086. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.09.2023 про земельну ділянку з кадастровим номером 182568600:07:000:0089, розташованої на території Сліпчицької сільської ради Черняхівського району Житомирської області, площею 3,85 га, зареєстровано поділ земельної ділянки на 2 власники, а саме ОСОБА_4 є власником 1/4 частини земельної ділянки, а ОСОБА_1 є власником 3/4 частин земельної ділянки.

Така поведінка не може розцінюватися як добросовісна по відношенню до держави, яка від імені Українського народу здійснює права власності на надра.

Тому суд відхиляє доводи відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , наведені у відзивах на позови, про відсутність порушень у зв`язку з оформленням права власності на земельні ділянки.

З аналізу вищенаведених норм суд дійшов висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області мало підстави відмовити фізичним особам-відповідачам у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою через невідповідність місця розташування земельних ділянок, які ці особи хотіли безоплатно приватизувати, вимогам ст.4 КУпН, яка забороняє вчиняти дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності Українського народу на надра. Зазначеного Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області при прийнятті оскаржуваних наказів не врахувало.

Тому суд вважає необґрунтованими доводи Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про те, що у нього були відсутні законні підстави для відмови фізичним особам-відповідачам у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою з метою подальшої передачі земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства.

З урахуванням вищезазначеного суд доходить висновку про порушення визначеного законом порядку користування надрами. Внаслідок передання у приватну власність фізичних осіб-відповідачів земельних ділянок з родовищем загальнодержавного значення для ведення особистого селянського господарства, користування надрами у визначених межах в законний спосіб є неможливим.

ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами з обмеження права власності та переслідуваною метою, якої держава намагається досягти шляхом позбавлення особи її власності. При вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції слід дотримуватися справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. У цій справі інтереси суспільства у контролі за використанням надр і у видобутку корисної копалини, яка згідно з Переліком корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 №827 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1370, має загальнодержавне значення, переважають над інтересами фізичних осіб-відповідачів у безоплатному набутті у приватну власність саме земельних ділянок з родовищем для ведення на них особистого селянського господарства.

Втручання держави у право власності відповідачів є виправданим, оскільки здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, для визначення якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися значною свободою розсуду. Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі такого інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Судом було встановлено, що виготовлені фізичними особами-відповідачами проекти землеустрою затверджені відповідними наказами Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, а тому оскаржувані накази Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, про затвердження документації із землеустрою щодо надання спірних земельних ділянок у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають скасуванню, оскільки на їх підставі була здійснена державна реєстрація речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскаржувані накази Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про затвердження документації із землеустрою і надання земельних ділянок у власність стали підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на земельні ділянки, що накладаються на територію поверхні родовища.

Що стосується вимог позивача про скасування рішень про державну реєстрацію права власності, то суд виходить з наступного.

У ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка діяла на час звернення з позовом до суду у цій справі та була чинною до 16.01.2020, унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп.а п.2 ч.6 ст.37 цього Закону, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено в новій редакції. Відповідно до п.1-3 ч.3 ст.26 цього Закону у редакції, чинній з 16.01.2020, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пп.а п.2 ч.6 ст.37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пп.а п.2 ч.6 ст.37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, в розумінні положень наведеної норми в чинній редакції на відміну від положень ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в попередній редакції, що передбачала такий спосіб судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту є: скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; скасування державної реєстрації прав. Ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. Таким чином, з 16.01.2020 закон не передбачає такого способу захисту, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №278/3367/19-ц, від 02.06.2021 у справі №520/5566/19.

За таких обставин, з метою ефективного захисту порушеного права підлягає задоволенню вимога позивача про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 33350239 від 05.01.2017 та індексний номер 35588401 від 08.06.2017.

Щодо позовних вимог прокурора зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повернути отримані земельні ділянки до земель запасу Сліпчицької сільської ради Черняхівського району, суд виходить з такого.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках(частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такі правові висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

В пункті 200 постанови від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду нагадала її попередній висновок про те, що з огляду на приписи статей 387 і 388 ЦК України на можливість витребування власником земельних ділянок не впливає їхній поділ та/або об`єднання. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 56)).

Таким чином, належним способом захисту у спірних правовідносинах є вимога про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, а не вимога про зобов`язання відповідача повернути це майно власникові.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, пункт 52).

Згідно з ч.1 ст.47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно до ч.2 ст.48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Як встановлено судом згідно досліджених письмових доказів, ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2017 продала ОСОБА_3 отриману земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0083 площею 2 га, в подальшому відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.01.2018 ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 вказану земельну ділянку, та станом на 2019 рік ОСОБА_1 шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами 182568600:07:000:0082 та 182568600:07:000:0083 утворено земельну ділянку з кадастровим номером 182568600:07:000:0086 площею 4 га.

Однак, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.09.2023 про земельну ділянку з кадастровим номером 182568600:07:000:0089, розташовану на території Сліпчицької сільської ради Черняхівського району Житомирської області, зареєстровано поділ земельної ділянки площею 3,85 га на 2 власники, а саме власником 1/4 частини земельної ділянки є ОСОБА_4 , а ОСОБА_1 є власником 3/4 частини земельної ділянки. При цьому, відомості про власника частини земельної ділянки площею 0,15 га, яка утворилась внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 182568600:07:000:0086, матеріали справи не містять.

Таким чином, хоча спір щодо зобов`язання повернути земельні ділянки виник із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як з їх власниками на час пред`явлення прокурором позовів, обставини справи щодо відповідачів під час її розгляду судом першої інстанції суттєво змінилися, оскільки земельні ділянки спочатку були об`єднані, а в подальшому поділені серед декількох власників, про що було відомо позивачу.

Незалучення ОСОБА_4 та власника земельної ділянки площею 0,15 га, яка утворилась внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 182568600:07:000:0086, до участі у справі позбавляє їх права на вчинення процесуальних дій, які передбачені законом, зокрема, можливості подання відзиву на позовну заяву або зустрічного позову з метою спростування позовних вимог.

З урахуванням зазначеного, враховуючи відсутність клопотань прокурора про залучення до участі у цій справі як співвідповідачів ОСОБА_4 та власника земельної ділянки площею 0,15 га, яка утворилась внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 182568600:07:000:0086, вказані особи до участі у цій справі як співвідповідачі не залучені, це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог прокурора про зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повернути отримані земельні ділянки до земель запасу Сліпчицької сільської ради Черняхівського району.

Таким чином, у даній справі підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повернути отримані земельні ділянки до земель запасу Сліпчицької сільської ради Черняхівського району є також неналежний суб`єктний склад учасників справи, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

При зверненні керівника Коростишівської місцевої прокуратури до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 по справі №293/1400/17 прокуратурою Житомирської області сплачено судовий збір за чотири вимоги немайнового характеру (1600 грн х 4) та за вимогу про забезпечення позову (800 грн), а всього в сумі 7200 грн.

При зверненні керівника Коростишівської місцевої прокуратури до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по справі № 293/1401/17 прокуратурою Житомирської області також сплачено судовий збір за чотири вимоги немайнового характеру (1600 грн х 4) та за вимогу про забезпечення позову (800 грн), а всього в сумі 7200 грн.

Ухвалою суду від 15.10.2019 цивільну справу №293/1400/17 та цивільну справу №293/1401/17 об`єднано в одне провадження з присвоєнням номеру справи № 293/1400/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи повернення прокурору заяв про забезпечення позову, розподіл судового збору за подання заяв про забезпечення позову не здійснюється.

Так як за рішенням суду позов задоволено частково, зокрема позивачу відмовлено у задоволенні двох позовних вимог, задоволено шість позовних вимог немайнового характеру, то з відповідача Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь Житомирської обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 4800 грн, з ОСОБА_1 на користь Житомирської обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2400 грн., з ОСОБА_2 на користь Житомирської обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2400 грн.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-3956/14-16-сг від 15.11.2016, яким надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Черняхівського району за межами населеного пункту Сліпчицької сільської ради орієнтованим розміром 2 га.

3. Визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-5188/14-16-сг від 28.12.2016, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 на території Черняхівського району за межами населеного пункту Сліпчицької сільської ради з кадастровим номером :07:000:0082.

4. Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Бондарчук Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 33350239 від 05.01.2017.

5. Визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-3957/14-16-сг від 15.11.2016, яким надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Черняхівського району за межами населеного пункту Сліпчицької сільської ради орієнтованим розміром 2 га.

6. Визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-5189/14-16-сг від 28.12.2016, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 на території Черняхівського району за межами населеного пункту Сліпчицької сільської ради з кадастровим номером :07:000:0083.

7. Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Бондарчук Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35588401 від 08.06.2017.

8. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

9. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір у сумі 4800 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2400 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2400 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

Коростишівська окружна прокуратура Житомирської області,

адреса місцезнаходження:

12501, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Шевченка, 5,

;

Відповідачі:

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області,

адреса місцезнаходження: м. Житомир, вул. Довженка, 45,

;

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

РНОКПП НОМЕР_2 ;

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ,

РНОКПП НОМЕР_3 ;

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ,

РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне рішення складено та підписано 29.07.2024.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ