Провадження № 2/369/2137/24
РІШЕННЯ

Іменем України

24.04.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

при секретарі судового засідання Лоу А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх доньок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 гривень, щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з березня 2022 року і до повноліття дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Під час цих відносин у сторін народилися дві доньки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 05.12.2017 року Центральним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1837, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 05.12.2017 року Центральним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1836.

Після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами їх спільні доньки залишилися проживати разом із позивачем та перебувають на її утриманні, весь тягар по матеріальному утриманню дітей, забезпеченню їх всім необхідним виконує позивач сама, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 16.08.2023 року.

Однак, враховуючи, що діти часто хворіють та потребують медичних обстежень позивач вимушено взяла на себе кредит для оплати таких послуг та ремонту квартири, де проживають діти, для створення їм належних умов проживання.

При цьому відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньок не надає, а також не бере участі у їх вихованні, чим не виконує свої обов`язки батька дітей.

Позивач самостійно не має змоги забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, який повинен бути неменше прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Також позивач вказує, що відповідач є працездатним, отримує дохід, оскільки є фізичною особою-підприємцем, інших осіб на утриманні не має, та має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі на рівні 5 000 грн на кожну дитину.

У зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання їх малолітніх доньок у твердій грошовій сумі по 5 000 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з березня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

Крім того, у зв`язку з потребою отримання юридичної допомоги для вирішення спору з відповідачем, позивач була вимушена укласти договір про надання юридичних послуг № від 02.08.2023 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Амадео Право» та за надані їй послуги нею було оплачено суму у 7 500 грн, що підтверджується копією вищезазначеного договору та актом передачі виконаних робіт.

У зв`язку з чим, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на юридичну (правову) допомогу, у розмірі 7 500 грн.

Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовільнити.

У свою чергу, відповідач та його представник позов визнали частково та просили суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у сумі по 3 000 грн на кожну дитину, щодо стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу не заперечували.

Вислухавши учасників провадження, дослідивши письмові докази у справі, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

За правилами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виходячи зі змісту ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими остання проживає.

Положеннями ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину. А також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Так, з матеріалів справи вбачається, що 08.09.2023 року, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2023 року, вказана справа надійшла до провадження судді Волчка А.Я.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.09.2023 року у справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Під час судового розгляду судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 05.12.2017 року Центральним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1837, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 05.12.2017 року Центральним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1836.

При цьому, як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи сторони проживають окремо.

Наразі малолітні діти сторін ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , та перебувають на її утриманні, весь тягар виховання та матеріального утримання дітей, забезпечення їх всім необхідним виконує позивач сама, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки про склад сім`ї № 195 від 16.08.2023 року.

При цьому, позивач під час судового розгляду стверджувала, що самостійно не має змоги забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, який повинен бути неменше прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Крім того, з наданих до суду роздруківок повідомлень між сторонами вбачається, що позивач постійно звертається до відповідача про надання матеріальної допомоги на потреби їх спільних дітей.

При цьому, як вбачається, з наданих до суду відповідачем копій платіжних інструкцій він як батько добровільно перераховував кошти на утримання доньок, однак зі слів позивача цих коштів недостатньо для утримання дітей, які часто хворіють та потребують обстеження і лікування, що підтверджується наданими до суду копіями квитанцій понесених витрат на утримання дітей та створення для них належних умов проживання.

У зв`язку з чим, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, згідно з яким просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, у розмірі по 5 000 грн, щомісячно, на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Так, у відповідності до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дітей.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України№ 789-XIIвід 27.02.1991 року Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

У відповідності до ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Тому, вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує приписи ч. 1 ст. 141 СК України, згідно якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2 ст. 184 СК України).

Таким чином, підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено.

Проте, враховуючи досліджені судом докази, доводи позивача та заперечення відповідача, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача на утримання їх спільних дітей у сумі по 4 000 грн на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

На думку суду, такий розмір аліментів, виходячи з обставин справи, є збалансованим та відповідає інтересам дітей.

При цьому, відповідачем не надано до суду достатніх доказів його неплатоспроможності зі сплати аліментів на утримання дітей саме у такому розмірі.

Крім того, що стосується стягнення аліментів з відповідача саме за період з березня 2022 року, суд вважає за необхідне відмовити у цій частині, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому, оскільки, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів 08.09.2023 року, суд керуючись нормами чинного законодавства вважає, що стягнення аліментів слід здійснювати саме з цієї дати.

Таким чином, аліменти на дітей підлягають стягненню з 08.09.2023 року.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону, а також виходячи з того, що спільні діти сторін проживають разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, враховуючи вік дітей, суд вважає необхідним присудити до стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання спільних дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 4 000,00 гривень щомісячно на кожну дитину, з подальшою індексацією починаючи з 08.09.2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відомостей про наявність інших осіб на утриманні, незадовільний стан здоров`я відповідача, його неплатоспроможність суду не надано.

Суд вважає, що 4 000,00 гривень аліментів на кожну дитину є саме тим розміром аліментів, який відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дітей.

При цьому, суд враховує, що відповідачем позовні вимоги позивача були визнані частково, та останній погодився про сплату аліментів на кожну дитину у розмірі по 3 000 грн, чим автоматично підтвердив власну платоспроможність.

Також, суд вважає за можливе роз`яснити сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них (ст. 192 СК України).

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог ст.141ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 гривень.

Крім того, у позовній заяві позивачем була заявлена позовна вимога про стягнення на її користь з відповідача понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу та здійснено попередній розрахунок судових витрат, яка на етапі подання до суду позову складала 7 500,00 грн, що пов`язані з підготовкою та подачею до суду позовної заяви.

На підтвердження цих витрат позивачем надано до суду оригінал договору з ТОВ «Амадео Право» про надання юридичних послуг № від 02.08.2023 року та копії квитанцій про оплату цих послуг від 02.08.2023 року та від 09.08.2023 року.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Амадео Право» було укладено Договір про надання юридичних послуг № від 02.08.2023 року.

На підтвердження понесених позивачем витрат за отримані юридичні послуги (позов про стягнення аліментів на двох дітей), до матеріалів справи долучено Договір про надання юридичних послуг № від 02.08.2023 року та квитанції про оплату цих послуг від 02.08.2023 року та від 09.08.2023 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в Додатковій Постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги норму ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що відповідач визнав саме таку суму судових витрат під час судового розгляду справи, суд дійшов висновку, про доцільність стягнення з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу сумі 7 500 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 80, 84, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 183, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2, 10, 76-81, 141-142, 263-265, 273, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок з подальшою індексацією щомісячно, але не меншу 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок з подальшою індексацією щомісячно, але не меншу 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , судові витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у сумі 7 500,00 (сім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , в дохід держави судовий збір в сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Андрій ВОЛЧКО