ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/3170/18 Головуючий суддя І інстанції Зуб Г. А.
Провадження № 22-ц/818/2017/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Андрія Олександровича на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 травня 2018 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк» (нині АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 09.07.2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого, 09.07.2015 р. ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 50 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 37,2 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказала, що банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Проте відповідач належним чином не виконала зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 18.12.2017 року у сумі 69 416,62 грн.,

На підставі вищевикладеного, ПАТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 69 416,62 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 51 096,65 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14 538,23 грн. а також штрафів відповідно до умов кредитного договору у розмірі 500,00 грн. штраф (фіксована частина), та у розмірі 3 281,74 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 травня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 69 416 грн. 62 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11 березня 2024 року у задоволенні заяви адвоката Лисенка А.О. про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення від 23.05.2018 у справі №640/3170/18 за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено. Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лисенка Андрія Олександровича про перегляд заочного рішення за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Лисенко Андрій Олександрович просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову та стягнути судові витрати на користь ОСОБА_1 , у тому числі витрати на професійну правничу допомогу у фіксованому розмірі 15 000, 00 грн. Докази понесення Позивачем витрат на правничу допомогу будуть долучені до матеріалів справи до ухвалення відповідного судового рішення або протягом 5-ти днів з дня ухвалення рішення суду.

Вказав, що відсутні будь-які дані, що Відповідач бажав отримати саме кредитну карту зі встановленим кредитним лімітом та з подальшою сплатою процентів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 постановила, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За таких обставин, Анкета-заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку" не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Зазначив, що анкета-заява від 09 липня 2015 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, правові підстави для покладення на Відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками відсутні, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Зауважив, що факт надання грошових коштів, повинен бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу. При цьому, до матеріалів даної справи такі докази не були надані, що підтверджує відсутність отримання Відповідачем від позивача кредитних коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача АТ КБ «Приват Банк» за довіреністю Захаров М.І. просить відхилити апеляційну скаргу та залишити заочне рішення суду від 23.05.2018 без змін.

Вказав, що судом першої інстанції повно та відповідно до наявних у справі доказів встановлені обставини справи, та правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, на підставі чого суд обґрунтовано та законно дійшов до своїх висновків та задовольнив позивні вимоги, а доводи скарги цих висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у частині першій статті 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову без повідомлення учасників справи.

Згідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

За правилом ч. 1 ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення у повній мірі не відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стороніи у належній формі уклали кредитний договір, а відповідачка не виконала його умови, зокрема щодо сплати відсотків.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо доведеності позову в частині відсотків.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Всупереч вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України суд першої інстанції не з`ясував, що у анкеті-заяві позичальника від 09.07.2015 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 09 липня 2015 року, посилався на довідку про зміну умов кредитування та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень належними і допустимими доказами у розумінні ст.ст. 76, 100 ЦПК України, що саме цей витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати пені та штрафів у зазначених розмірах та порядку їх нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (09 липня 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (28 лютого 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна» та витяг Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, та містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09 липня 2015 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді обов`язок щодо сплати процентів та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19, які у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 09 липня 2015 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості, станом на станом на 18.12.2017 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за тілом кредиту складає 51096,65 грн.

Вказаний розмір підтверджений розрахунком банку та банківською випискою по картковому рахунку і не спростований відповідачем.

Отже, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 51096,65 грн, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення, про часткове задоволення даних вимог.

Такий висновок суду викладений у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 365/159/19.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту наведених вище норм закону вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зі змісту умов кредитування узгоджених сторонами вбачається, що вони не містять даних щодо строку кредитування, тобто строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, вимогу позивач заявив у вигляді поданого до суду позову, а проценти за ст. 625 ЦК України нарахував за період, який передував заявленій вимозі. За таких обставин підстави для нарахування позивачем вказаних процентів за період зазначений в розрахунку відсутні, а вимоги в цій частині є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги адвоката Лисенка А.О., з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

За правилами пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року зі змінами та доповненнями, за подання апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Так, при подачі позову до суду Банком сплачено 1762,00 грн судового збору, а при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 їй необхідно було б сплатити 2643,00 грн.(1762*150%), який нею не сплачений та до апеляційної скарги не була додана квитанція про сплату.

Тому, необхідно стягнути з ОСОБА_1 2643,00 грн. на рахунок Харківського апеляційного суду судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду.

Реквізити рахунку для сплати судового збору:

розрахунковий рахунок: UA0020661;

отримувач коштів: ГУК Харків обл/мХар Основ"ян/22030101;

код отримувача: 37874947;

банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.);

код банку отримувача: 899998;

код бюджетної класифікації: 22030101.

призначення платежу: *; 101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскаржуваного рішення) по справі _________ (Номер справи), Харківський апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа).

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Позовні вимоги задоволено на 51096,65 /69416,62 =73,60 %.

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено на 73,60%, тому сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1296,83 грн, підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково на 26,40 %, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 697,75 грн підлягає стягненню з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 .

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» на

підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1296,83 - 697,75 = 599,08 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Андрія Олександровича - задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 травня 2018 року скасувати в частині задоволення позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14 538,23 грн. а також штрафів відповідно до умов кредитного договору у розмірі 500,00 грн. штраф (фіксована частина), та у розмірі 3 281,74 грн. штраф (процентна складова).

Ухвалити нове рішення, яким позовну заяву Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 09.07.2015 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 09.07.2015 року у розмірі основного боргу на суму 51096 (п`ятдесят одна тисяча дев`яносто шість) гривень 65 коп.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на рахунок Харківського апеляційного суду судовий збір у розмірі 2643,00 грн за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» () 599 грн 08 коп. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 19 липня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.