БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/5179/22
провадження № 2/361/514/24
РІШЕННЯ

Іменем України

18 червня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.
за участю секретаря Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача

У жовтні 2022 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 . В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 19 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та позивачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 598/П/99/2007-840, за яким позивачу надано кредит у розмірі 650 000 доларів США, строком до 19 жовтня 2027 року, зі сплатою відсотків у розмірі 12,39 % на місяць. В якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором останній передає в іпотеку домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , домоволодіння площею 401,1 к.в.м., земельна ділянка площею 0,2000 га, кадастровий номер: :01:031:0016, цільове призначення будівництво та обслуговування жилого будинку і господарський споруд.

06 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 168, яким звернуто стягнення на зазначений вище предмет іпотеки.

На підставі вищевказаного виконавчого напису 27 вересня 2016 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ) відкрито виконавче провадження № 52353084. Про відкриття виконавчого провадження представник позивача дізнався 06 квітня 2021 року, коли ознайомлювався у Київському окружному адміністративному суді із матеріалами справи № 320/8071/20. З огляду на це, позивач вважає, що дана позовна заява подана в межах строків позовної давності, оскільки останній закінчується 07 квітня 2024 року.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 аргументував тим, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не є новим кредитором у зобов`язанні і не має жодних прав вимоги до позивача. При зверненні до приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. для вчинення оскаржуваного напису відповідач не надав оригінали чи дублікати кредитного договору, договору іпотеки. Відповідач не надсилав повідомлення позивачу про намір звернути стягнення на іпотечне майно, тому вважає, що встановлена законом процедура стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріусом не дотримана.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2011 у справі № 2-796/11 позов ПАТ комерційний банк «Надра» про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором від 19.10.2007 задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ комерційний банк «Надра» заборгованість у розмірі 5 804 162, 62 грн., витрати з оплати судового збору у розмірі 1 700 грн. та витрати з оплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. Таким чином, ПАТ Комерційний банк «Надра» на власний розсуд змінило умови кредитного договору щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів, а також неустойки. Отже, після звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості, нарахування відсотків є безпідставним. Разом з тим, у заяві про вчинення виконавчого напису відповідач заявив до стягнення проценти за кредитом, нараховані після звернення ПАТ КБ «Надра» до суду. З огляду на це, позивач заперечує проти безспірності заборгованості на момент вчинення виконавчого напису.

Посилаючись на все вищевикладене, ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 06 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., зареєстрований в реєстрі за № 168, яким звернуто стягнення на: житловий будинок з надвірними будівлями, площею 401,1 кв.м., та земельну ділянку, площею 0,2000 га, кадастровий номер: :01:031:0016, цільове призначення будівництво та обслуговування жилого будинку і господарський споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Заперечення відповідача

13 квітня 2023 року до суду надійшов відзив ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на позовну заяву, де відповідач заперечує проти позовних вимог, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач вказує на безпідставність тверджень позивача, щодо початку перебігу позовної давності, оскільки з моменту вчинення виконавчого напису минуло сім років, позивач не скористався своїм правом на звернення до суду у визначені законом строки. Звертав увагу суду на те, що позивач неодноразово звертався до Шевченківського районного суду м. Києва із скаргами на дії та рішення відділу примусового виконання рішень управління юстиції Київської області, про що, зокрема, свідчить ухвала судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/17955/18. Представник позивача був обізнаний про відкрите виконавче провадження ще з 2016 року, що підтверджується ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.02.2019.

Крім того, зазначав, що аргументи позивача щодо ненаправлення йому постанов виконавця про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника від 11.06.2018, про об`єднання виконавчих проваджень у зведене від 19.11.2018, постанова про прийняття до виконавчого провадження від 09.01.2020 є недоведеними, оскільки вони направлялися на адресу боржника, зазначену у виконавчому листі. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах виконавчого провадження супровідним листом від 16.09.2016 та реєстром відправки рекомендованої кореспонденції від 05.06.2016.

ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вказувало на те, що 21 квітня 2020 року між ним та ПАТ КБ «Надра» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL3N415722, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу

Мурською Н.В., зареєстрований за реєстровим № 615, згідно до якого право грошової вимоги до ОСОБА_1 , зокрема й за договором іпотеки від 07 листопада 2007 року, відступлене на користь відповідача. З огляду на це, відповідач правомірно, за умовами договору, набув права вимоги до ОСОБА_1 ..

ОСОБА_1 договірні зобов`язання не виконав ні перед первісним кредитором, ні перед новим кредитором - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 26 жовтня 2020 року Київським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про заміну стягувача у виконавчому провадження з ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Щодо безпосереднього вчинення виконавчого напису відповідач пояснив, що саме іпотекодержателю, відповідно до п. 5.1 іпотечного договору, належить виключне право на обрання способу задоволення своїх вимог. Наголошував на тому, що на момент звернення банку з заявою до приватного нотаріуса та на момент вчинення виконавчого напису ОСОБА_1 мав безспірну заборгованість. ОСОБА_1 не звертався до Банку стосовно незгоди з розміром заборгованості, навіть після відкриття виконавчого провадження щодо виконання оспорюваного виконавчого напису. ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» зазначало, що на виконанні у відділу перебуває саме зведене виконавче провадження № 57724760, у складі якого перебуває два виконавчих провадження: № 52348658, з примусового виконання виконавчого напису № 168, вчиненого 06.02.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також № 52353084, з примусового виконання виконавчого листа № 2-796/11 від 08.01.2013, виданого Шевченківським районним судом м. Києва про солідарне стягнення боргу. У процесі виконання зведеного виконавчого провадження предмет іпотеки реалізовано та 21 квітня 2021 року вказане виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подав заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що про порушення свої прав позивач був обізнаний принаймні з 2016 року, з моменту відкриття виконавчого провадження, не заявив про поважність причин пропуску позовної давності, не подав клопотання про визнання поважними причин пропуску. З наведених вище підстав, відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня

2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 21 квітня 2023 року витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. належним чином засвідчені копії документів, наданих ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» для вчинення виконавчого напису від 06.02.2014, зареєстрованого в реєстрі за № 168, та належним чином засвідчену копію оспорюваного виконавчого напису № 168 від 06.02.2014, за яким пропонується звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_1 , а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, площею 401,1 кв.м., та земельну ділянку, площею 0,2000 га, кадастровий номер: :01:031:0016, які розташовані: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник не з`явилися, повідомлялися належним чином. Від представника позивача адвоката Довженко В.І. неодноразово надходили клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача.

У судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» - Бондар С.В. просив відмовити в задоволенні позову, застосувавши строки позовної давності.

Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явились, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Обставини справи, що встановлені судом.

19 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та позивачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 598/П/99/2007-840, за яким позивачу надано кредит у розмірі 650 000 доларів США, строком до 19 жовтня 2027 року, зі сплатою відсотків у розмірі 12,39 % на місяць. В якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 передав в іпотеку домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , домоволодіння площею 401,1 к.в.м., земельна ділянка площею 0,2000 га, кадастровий номер: :01:031:0016, цільове призначення будівництво та обслуговування жилого будинку і господарський споруд (а.с. 21-23, І том).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2011 у справі

№ 2-796/11 позов ПАТ Комерційний банк «Надра» про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором від 19.10.2007 задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ Комерційний банк «Надра» заборгованість у розмірі 5 804 162, 62 грн., витрати з оплати судового збору у розмірі 1 700 грн. та витрати з оплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. (а.с. 169-172, ІІ том).

Матеріалами справи установлено, що виконавчий лист № 2-796/11, виданий 08 січня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва, пред`явлено до примусового виконання, у зв`язку із чим старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Власюк С.В. відкрито виконавче провадження

№ 52348658 (а.с. 39, ІІІ том).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці А.В. від 11 червня 2018 року накладено арешт на грошові кошти, які містяться на банківських рахунках боржника ОСОБА_1 (а.с. 40, ІІІ том).

Крім того, 06 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 168, яким запропоновано звернути стягнення на земельну ділянку площею 0,200 га, кадастровий номер: :01:031:0016, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; та житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , які були передані в іпотеку ПАТ «КБ «Надра» за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., 19.10.2007, реєстровий № 13091.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Власюк С.В. від 27 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52353084, на підставі зазначеного вище виконавчого напису № 168, виданого 06.02.2014 (а.с. 106-107, І том).

Відповідно до постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці А.В. від 11 червня 2018 року на зазначене вище нерухоме майно, належне боржнику ОСОБА_1 , накладено арешт (а.с. 31, ІІІ том).

Відповідно до постанови заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці А.В. від 19 листопада 2018 року виконавчі провадження № 52348658 та № 52353084 об`єднано у зведене виконавче провадження

№ 57724760 (а.с. 44, ІІІ том).

На виконання доручення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 2164/20.4.2/32-19 від 18.12.2019 щодо перенесення фактичних залишків виконавчих проваджень, заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелицею А.В. 09.01.2020 винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 52353084.

З матеріалів справи видно, що 21 квітня 2020 року між ним та ПАТ КБ «Надра» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL3N415722, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрований за реєстровим № 615, згідно якого право грошової вимоги до ОСОБА_1 відступлене на користь відповідача.

Постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці А.В. від 12 січня 2021 року замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с. 37, ІІ том).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року замінено стягувача з ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні № 52353084, відкритому з підстав примусового виконання виконавчого напису № 168, виданого 06.02.2014 (а.с. 71-72, ІІІ том).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 15 травня 2024 року у справі

№ 2-796/11, постанову Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року, якою задоволено заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні № 52348658, залишено без змін.

Згідно Акту про реалізацію предмета іпотеки, складеного 09 квітня 2021 року, у процесі виконання зведеного виконавчого провадження, шляхом проведення електронних торгів ДП «Сетам», реалізовано належні боржнику ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,200 га, кадастровий номер: :01:031:0016, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; та житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Згідно заяви іпотекодержателя ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 30.03.2021 вказане нерухоме майно іпотекодержатель виявив бажання залишити за собою (а.с. 108-109, І том).

Виконавче провадження щодо примусового виконання спірного виконавчого напису № 168, виданого 06 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., закінчено 21 квітня 2021 року, про що свідчить копія постанови заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці А.В. від 21 квітня 2021 року (а.с. 110-111, І том).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частиною першою, четвертою ст.33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією (п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Правовому регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, наданими стягувачем документами згідно з Переліком, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.

Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису.

З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає стягненню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документів, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19.

Підставами даного позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є наступні: відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання; не направлення стягувачем письмової вимоги боржнику про усунення порушення виконання зобов`язання; а також відсутність доказів отримання позивачем такої вимоги; відсутність факту безспірності заборгованості боржника.

Згідно п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису на нотаріально посвідченому договорі, що передбачає сплату грошових сум, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Згідно п. 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості, та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) (постанова Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 127/7932/17, провадження № 61-27853 св18).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18).

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 19 березня 2021 року, справа № 750/3781/20, провадження № 61-14943св20).

Виходячи з вищезазначеного, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленій в постанові по справі №750/1627/18 (провадження № 61-43895св18) від 06.06.2019, розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника.

Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису нотаріусу, строк за який провадиться стягнення з 19.10.2007 року по 23.12.2013 року, при цьому, загальна сума заборгованості включає в себе, зокрема, заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 450 574, 75 доларів США.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України та частиною першою статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу вищевикладених норм, суд приходить до висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2011 у справі № 2-796/11 позов ПАТ Комерційний банк «Надра» про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором від 19.10.2007 задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ Комерційний банк «Надра» заборгованість у розмірі 5 804 162, 62 грн. Зі змісту рішення встановлено, що відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує, тому сума загальної заборгованості перед позивачем станом на 27.07.2009 року становить 757 120 доларів США, де заборгованість за кредитом 645 484, 74 долари США, заборгованість за процентами 97 695, 97 долари США, пеня в сумі 13 939, 94 долари США. Зі змісту рішення видно, що судом стягнуто заборгованість в повному обсязі. З вказаного судового рішення не встановлено, коли Банком пред`явлено вимогу про повернення кредиту, проте ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором свідчить про те, що банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору.

Суд звертає увагу на те, що після пред`явлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредитних коштів право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося.

Відтак, нарахування процентів позивачу за кредитним договором за період з 10.06.2011 (ухвалення рішення Шевченківським районним судом м. Києва) по 23.12.2013 року здійснено відповідачем після закінчення строку дії договору, що суперечить вимогам чинного законодавства України, а сума заборгованості зазначена у виконавчому написі не може вважатись безспірною.

З огляду на викладене та приймаючи до уваги те, що відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача, що зазначена заборгованість не є безспірною, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо неправомірності вчинення оспорюваного виконавчого напису.

Щодо застосування строків позовної давності

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальний строк позовної давності відповідно до статті 257 ЦК України становить три роки.

У статті 261 ЦК України закріплено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, зазначає у рішенні про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленої до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з частиною третьою статті 267ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ТОВ «Довіра та гарантія» заперечуючи проти позову просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Позивач заперечуючи проти вказаної заяви, послався на те, що з виконавчим написом та його підставами представник позивача ознайомився 11 листопада 2022 року, коли отримав копію такого виконавчого напису, що підтверджується листом Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відтак строків позовної давності не пропустив.

За правилами частини другої статті 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже можливо втратили достовірність і повноту із спливом часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінг та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, не достатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Саме така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17.

З матеріалів справи встановлено, що оспорюваний виконавчий напис пред`явлений до виконання та постановою від 27.09.2016 державного виконавця Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 52353084. Копія постанови направлена позивачу, що підтверджуються наявними в матеріалах виконавчого провадження супровідним листом від 16.09.2016 та реєстром відправки рекомендованої кореспонденції від 05.10.2016, який долучений до матеріалів справи.

Так, відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Крім того, у рамках виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису виносились постанови головного державного виконавця Перепелиці А.В. від 11 червня 2018 року про накладення арешту на нерухоме майно, належне боржнику ОСОБА_1 , від 19 листопада 2018 року про об`єднання виконавчих проваджень № 52348658 та № 52353084 у зведене виконавче провадження № 57724760, які також направлялись позивачу та знаходяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, доступ до якого здійснюється на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Додатково обізнаність позивача про існування виконавчого напису підтверджується ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.03.2020 року, де скаргу на дії та рішення скаргу на дії та рішення заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління юстиції Київської області Перепелиці А.В., заінтересована особа: ПАТ КБ «НАДРА» про поновлення процесуального строку, скасування постанови, скасування та визнання вимоги незаконною, визнання дій не законними - залишено без розгляду. Суддею Шевченківського районного суду м. Києва Волошин В.О. встановлено, що скаржник неодноразово звертався до суду з аналогічними скаргами (справа № 761/17955/18, 2-796/11.). Отже, позивач та представник позивача знали про відкрите виконавче провадження, ще з 2016 року, що підтверджується ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.02.2019 року, а твердження, що позивач дізнався про відкрите виконавче провадження лише 11 листопада 2022 року спростовується вищенаведеним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 через сплив строків позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 76-81, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»», , адреса місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8.

Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна, адреса місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 33, оф. 2.

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса місцезнаходження: 02022, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд.15.

Суддя Наталія ПЕТРИШИН