Провадження № 2/638/436/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04 червня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Щепіхіної В.В.

при секретарі Рєзнік І.П.

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Харківської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацької Лариси Миколаївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Некрасової Наталії Анатоліївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Макушевої Наталії Віталіївни, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, про визнання свідоцтва про право власності та договорів дарування, купівлі-продажу недійсними, скасування записів державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно, визнання спадщини відумерлою і передачу нерухомого майна в комунальну власність міста Харкова, витребування майна із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Харківської міської ради у грудні 2019 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, згідно прохальної частини якого просить суд:

1)визнати недійсним свідоцтво про право власності No 1-98-140735 від 04.09.1998 року, зарестроване за ОСОБА_9 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Полторацькою Ларисою Миколаївною;

2)визнати недійсним договір дарування квартири від 26.11.2015 No 964, виданий та зареєстрований приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Полторацькою Ларисою Миколаївною, за змістом якого ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_5 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 ;

3) скасувати запис державного реєстратора прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Полторацькою Ларисою Миколаї від 26.11.2015 N° 12239005 про реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

4) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 27.11.2015 №1129, виданий та зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Некрасовою Наталією Анатоліївною, за змістом якого ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_6 купила квартиру АДРЕСА_1 .

5)скасувати запис державного реєстратора прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу - Некрасової Н. А., від 27.11.2015 No 12251920 про реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на квартиру АДРЕСА_2 права власності на квартиру

АДРЕСА_3 ) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 04.12.2015 N° 932, виданий та зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Полторацькою Ларисою Миколаївною, за змістом якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 .

7)скасувати запис державного рестратора прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу - Полторацької Лариси Миколаївни, від 04.12.2015 № 12370769 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

8)визнати відумерлою спадщиною квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві приватної власності ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та передати її до комунальної власності територіальної громади міста Харкова.

9)витребувати квартиру АДРЕСА_1 із чужого незаконного володіння від добросовісного набувача в особі ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради

10) стягнути солідарно із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради витрати, понесені за сплату судового збору у розмірі 15 368 грн. 00 коп.

В обгрунтування позовних вимог представник посилається на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що були внесені дані до актового запису про смерть N° 1676 від 29.01.2015. За життя ОСОБА_10 належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 , на підставі розпорядження Центру (відділу) приватизації державного житлового фонду від 04.09.1998 року No 32107. Право на подання заяви до суду про визнання спадщини відумерлою у Харківської міської ради виникло в період з 26.01.2016 року (після спливу 1 року з дати смерті ОСОБА_10 ) Проте, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається наявність на теперішній час реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за фізичними особами. Така обставина унеможливлює вільно виконати обов?язок Харківської міської ради щодо необхідності визнати кв. АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною та передати ї у комунальну власність міста в порядку окремого провадження.

Під час досудового розслідування за кримінальним провадженням N°0000919 від 29.08.2016 встановлено, що в період 26.11.2015 по 04.12.2015 невстановлені особи, використавши втрачений ОСОБА_9 у 2012 році паспорт підробили правовстановлюючі документи від її імені на квартиру АДРЕСА_1 та нотаріально посвідчили на підставі підробленого свідоцтва про право власності на житло договір дарування від ОСОБА_9 на ОСОБА_5 та в подальшому, 27.11.2015 та 04.12.2015 нотаріально посвідчили договори купівлі - продажу зазначеної квартири на ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Зазначеним підробленим свідоцтвом про право власності на ім?я ОСОБА_9 та спірним договором дарування від 26.11.2015 №964 порушуються майнові права та інтереси Харківської міської ради на квартиру АДРЕСА_1 , зокрема, щодо можливості визнати спадщину відумерлою після смерті ОСОБА_10 , тому в розумінні частини 3 статті 215 ЦК України позивач вважає себе особою, що заінтересована у визнанні судом правочину недійсним.

На момент укладення вказаного договору ОСОБА_9 не була законним власником зазначеної квартири, а справжній власник ОСОБА_10 на цей час помер (дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Посилаючись на ст.ст. 215, 216 ЦК України позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право власності, зареєстроване на ОСОБА_9 . Також, посилаючись на ст.ст.203, 215, 317, 319 ЦК України просить визнати недійсними договір дарування від 26.11.2015 №964, договір купівлі-продажу від 27.11.2015 №1129 та договір купівлі-продажу від 04.12.2015 №932, оскільки особи, які відчужували нерухоме майне, не були його законними власниками та не мали право на продаж (дарування) квартири.

Посилаючись на статтю 1277 ЦК України позивач вважає, що як представницький орган місцевого самоврядування Харківська міська рада має право на звернення до суду з вимогою про визнання спадщини відумерлою і на те є законні підстави, оскільки строк звернення не сплив, спадкоємців померлого ОСОБА_10 не встановлено. Щодо вимог про витребування квартири з чужого незаконного володіння на підставі ст.ст.330, 388 ЦК України позивач зазначає, що наявність рішення державного реєстратора про право власності на іншу особу унеможливлює вільне використання, володіння та розпорядження нерухомим майном Харківською міською радою. При цьому позивач вважає, що ОСОБА_2 , яка остання купувала спірну квартиру, є добросовісним набувачем, а законним власником вказаної квартири мала б бути саме територіальна громада міста. З посиланням на практику Верховного суду позивач також просить скасувати відповідні записи державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності за ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 .

Відповідач, ОСОБА_2 , подала до суду письмові пояснення із запереченнями на позовну заяву, згідно яких просить суд відмовити у задоволенні позову та застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. В обгрунтування своїх заперечень посилається на те, що в матеріалах справи містяться два ідентичні свідоцтва про право власності на спірну квартиру за № НОМЕР_1 , одне із яких видано на користь ОСОБА_10 , а інше - на користь ОСОБА_9 . Посилання Харківської міської ради на те, що факт підробки оспорюваного свідоцтва встановлений органом досудового розслідування, є неспроможним. Позивач не довів на підставі належних і допустимих доказів факт підробки спірного свідоцтва, а відтак і наявність підстав для визнання його недійсним. Звертаючись із вказаною вимогою, Харківська міська рада обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки для скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно має бути визнано недійсним та скасовано рішення органу, на підставі якого було видано вказане свідоцтво. Також, позивач не довів, що 26.11.2015 року ОСОБА_9 не була законним власником спірної квартири і не мала права її відчужувати (укладати договір дарування), що її підпис підроблений, тому підстави для визнання недійсним договору дарування відсутні. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного, на думку позивача, правочину дарування, оскільки позивачем обраний невірний спосіб захисту. Заявивши позов про визнання правочинів недійсними (на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України), Харківська міська рада не має право одночасно заявляти віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки такі позови є взаємовиключними.

Щодо вимог про витребування спірного майна з чужого незаконного володіння, то ОСОБА_2 вважає, що Харківська міська рада (територіальна громада міста Харкова) станом і на момент набуття відповідачем ОСОБА_2 спірного майна (04.12.2015 року), і на момент подання даного позову не була і не є власником спірного майна. Згідно з положеннями ст.388 ЦК України лише власник майна має право витребувати це майно від набувача, яким позивач не був і не є. Щодо вимог про визнання спадщини відумерлої та передачі її в комунальну власність відповідач зазначає, що позивачем не доведено належним чином, що спірне майно входить до складу спадщини і не могло бути відчужене ОСОБА_9 , також не з`ясовано про наявність або відсутність спадкоємців померлого ОСОБА_10 , тобто Харківська міська рада не довела жодного юридичного факту, з яким норма ст.1277 ЦК України передбачає можливість звернення до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою. Крім того, на думку ОСОБА_2 позивачем пропущений строк позовної давності на звернення до суду. Право на подання заяви виникло у позивача 26.01.2016, а позов було заявлено 26.12.2019, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності. Заявляючи позовні вимоги про скасування записів щодо реєстрації права власності, позивач обрав неналежний та неефективний спосіб захисту. Незважаючи на зміни у чинному законодавстві після 16.01.2020, позивач не уточнив позовні вимоги в цій частині і не привів їх у відповідність до чинної редакції п.п.1, 2, 3 ч.3 ст.26 Закону України №1952. Також, на думку ОСОБА_2 , позов від імені Харківської міської ради підписано та подано неуповноваженою особою.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова (суддя Омельченко К.О.) від 02.01.2020 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 17.03.2021 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі розпорядження керівника апарату Дзержинського районного суду м. Харкова № 02-06/366 від 16.03.2021 справа № 638/20201/19 (номер провадження 2/638/1122/21) передана на розгляд судді Щепіхіній В.В.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.04.2021 за клопотанням представника позивача судом витребувані відомості з Шостої Харківської державної нотаріальної контори щодо звернення з заявами про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та чи видавалось свідоцтво про право на спадщину; витребувати у приватного нотаріуса районного нотаріального округу Полторацької Лариси Миколаївни копію договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 26.11.2015 № 964, витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Некрасової Наталії Анатоліївни копію договору купівлі-продажу спірної квартири від від 27.11.2015 № 1129, витребувано у приватного нотаріуса районного нотаріального округу Полторацької Лариси Миколаївни копію договору купівлі-продажу спірної квартири від 04.12.2015 № 932. Ухвалою суду від 12.07.2021 були повторно витребувані зазначені відомості, в тому числі і у Харківського обласного державного нотаріального архіву у зв`язку з припиненням діяльності з 14.08.2017 нотаріуса Полторацької Л. М. Ухвала суду від 21.04.2021 не виконана. На виконання ухвали суду від 12.07.2021 Харківський обласний державний нотаріальний архів надав відомості про те, що договір дарування та документи, на підставі яких його посвідчено, вилучені на підставі ухвали слідчого судді.

Ухвалою суду від 13.09.2021 за клопотанням представника позивача витребувано з Шостої Харківської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи № 383/2015 від 25 червня 2015 року. Ухвала суду виконана в повному обсязі.

Ухвалою суду від 09.02.2022 за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі №638/20201/19 в якості співвідповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Уточнень (змін) позовних вимог до залучених співвідповідачів позивач суду не надав.

Ухвалою суду від 31.05.2023 закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду.

Представник Харківської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача, ОСОБА_2 , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явилася, про наявність поважних причин своєї неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи без її участі не надала, відзив на позов не направила.

Відповідач ОСОБА_5 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явилася, про наявність поважних причин своєї неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи без її участі не надала, відзив на позов не направила.

Відповідач ОСОБА_6 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явилася, про наявність поважних причин своєї неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи без її участі не надала, відзив на позов не направила.

Відповідач, приватний нотаріус Полторацька Лариса Миколаївна, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явилася, про наявність поважних причин своєї неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи без її участі не надала, відзив на позов не направила.

Відповідач, приватний нотаріус Некрасова Наталія Анатоліївна, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явилася, про наявність поважних причин своєї неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи без її участі не надала, відзив на позов не направила.

Відповідач, приватний нотаріус Макушева Наталія Віталіївна, та її представник ОСОБА_11 , належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явилися, про наявність поважних причин своєї неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі не надали, відзив на позов не направила.

Відповідач ОСОБА_7 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явилася, про наявність поважних причин своєї неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи без її участі не надала, відзив на позов не направила.

Відповідач ОСОБА_8 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явилася, про наявність поважних причин своєї неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи без її участі не надала, відзив на позов не направила.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради письмові пояснення не надіслала.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківськкої міської ради,письмові пояснення не надіслала.

У відповідності до ч.ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, сторони належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб за наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Розгляд справ судами має здійснюватися з дотриманням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України).

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

В резолютивній частині позовної заяви серед інших вимог позивачем вказані, зокрема, вимоги: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 04.12.2015 N° 932, виданий та зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Полторацькою Ларисою Миколаївною, за змістом якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати запис державного рестратора прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу - Полторацької Лариси Миколаївни, від 04.12.2015 № 12370769 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Проте, за текстом позовної заяви позивачем вказано, що зазначений спірний договір був виданий та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Харківської міської нотаріальної контори Харківської області - Макушевою Наталією Віталіївною (абз.9, а.с.5, т.1 справи). Зважаючи на зміст позовних вимог та їх об`ємність та на те, що крім інших відповідачів позивач визначив відповідачем ОСОБА_12 , суд вважає, що позивачем допущено технічну помилку у резолютивній частині позову стосовно зазначених вище вимог. У зв`язку з цим, керуючись ст.ст. 2, 13 ЦПК України, з метою уникнення занадлого формалізму, суд бере до уваги цю обставину та розглядає серед інших наступні вимоги: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 04.12.2015 N° 932, виданий та зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Наталією Віталіївною; скасувати запису державного рестратора прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Макушевої Наталії Віталіївни, від 04.12.2015 № 12370769.

Суд, дослідивши доводи учасників справи, викладені у письмових заявах по суті справи, та надані під час судового розгляду, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції були внесені дані до актового запису про смерть N° 1676 від 29.01.2015 на підставі лікарського свідоцтва про смерть No 85 від 29.01.2015, виданого Харківською міською клінічною лікарнею швидкої тa невідкладної допомоги iм. О.І. Мещанінова. За життя ОСОБА_10 належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 04.09.1998, реєстраційний номер № НОМЕР_1 . Згідно з листом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки тa комунального майна Харківської міської ради від 10.07.2019 No 6668 квартира АДРЕСА_1 приватизована на підставі розпорядження Центру (відділу) приватизації державного житлового фонду від 04.09.1998 року No 32107, уповноважений власник ОСОБА_10 .

Водночас, судом також встановлено, що 26.11.2015 між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 укладено договір дарування квартири No 964, виданий та зареєстрований приватним нотаріусом районного нотаріального округу Полторацькою Ларисою Миколаївною, за змістом якого ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_5 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 . Як зазначено в договорі дарування спірна квартира належить ОСОБА_9 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду (від 04.09.1998, реєстраційний номер 1-98-140735, згідно з розпорядженням від 04.09.1998, №32107).

В матеріалах справи міститься копія зазначеного свідоцтва, виданого на ім`я ОСОБА_9 тим же органом (Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду) та на тих же підставах, що і ОСОБА_10 , тобто згідно з розпорядженням від 04.09.1998, №32107.

27.11.2015 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири від 27.11.2015 №1129, виданий та зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Некрасовою Наталією Анатоліївною, за змістом якого ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_6 купила квартиру АДРЕСА_1 .

04.12.2015 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири від 04.12.2015 N° 932, виданий та зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Наталією Віталіївною, за змістом якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_1 на час подання позову та розгляду справи зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №932, виданого 04.12.2015 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н. В.

Крім того, судом встановлено, що 25.06.2015 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась ОСОБА_7 , заведено спадкову справу за №383/2015 від 25.06.2015. Також, 26.06.2015 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась ОСОБА_8 . Інших заяв про прийняття або про відмову прийняття спадщини до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори не надходило, свідоцтв про право власності на спадщину не видавалось. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру заповіти та спадкові договори за участю ОСОБА_10 відсутні.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23.12.2015 задоволені вимоги ОСОБА_8 , встановлено в порядку окремого провадження факт батьківства ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також, внесено зміни до актового запису №202 про народження ОСОБА_8 . Після перегляду вказаного рішення судом апеляційної інстанції за скаргою Харківської міської ради рішення суду першої інстанції від 23.12.2015 було скасовано, заява ОСОБА_8 залишена без розгляду, оскільки в даній справі наявний спір про право, стороною якого є Харківська міська рада, як особа, яка за законом має право звертатись із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Судом також встановлено, що СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000919 від 29.08.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190 КК України. На підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 23.11.2016 надано тимчасовий доступ до оригіналів інвентаризаційної та приватизаційної справ на квартиру АДРЕСА_4 , які знаходяться в КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради.

На запит старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 щодо реєстрації права власності станом на 31.12.2012 квартири АДРЕСА_5 КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради надана відповідь, з якої вбачається, що згідно запису з реєстрової книги, реєстрацію права власності вказаної квартири проведено КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_10 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.09.1998 ХМЦПДЖФ №1-98-140735 (копія листа на №32988/119-242016 від 22.12.2016 міститься в матеріалах справи).

Також, судом встановлено, що нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Полторацької Лариси Миколаївни (відповідача по справі) була припинена з 14.08.2017. На виконання ухвали про витребування копії договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 26.11.2015 № 964, що був посвідчений ОСОБА_14 , Харківський обласний державний нотаріальний архів надав відомості про те, що договір дарування та документи, на підставі яких його посвідчено, вилучені на підставі ухвали слідчого судді. На виконання ухвали про витребування копії договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04.12.2015 № 932, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , Харківський обласний державний нотаріальний архів надав відомості про те, що в справі Реєстр для реєстрації нотаріальних дій. Том 1 нотаріусом ОСОБА_14 під реєстровим номером 932 та 04.12.2015 вказана нотаріальна дія не вчинялася, запис про посвідчення вказаного договору не проводився.

Після отримання вказаних відомостей представник позивача в судовому засіданні наголосив про допущену у клопотанні про витребуванні доказів технічну помилку у визначенні прізвища нотаріуса, який посвідчував договір купівлі-продажу від 04.12.2015 № 932. А саме вказав на те, що вказаний договір, як і було зазначено в мотивувальній частині позовної заяви, посвідчував приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Макушева Н. В., до якої також пред`явлено позовні вимоги. Просив розглядати справу з урахуванням наданих позивачем копій договорів, які позивач просить визнати недійсними, оскільки ухвали суду про витребування копій зазначених договорів не виконані.

Предметом спору у справі є вимоги Харківської міської ради в інтересах територіальної громади про визнання недійсними: свідоцтва про право власності, зареєстроване за ОСОБА_9 , та правочинів дарування, купівлі-продажу, на підставі яких таке право було передано особами, які не мали право на відчуження спірної квартири. ХМР просить скасувати записи про реєстрацію права власності за відповідачами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 через наявність підстав для визнання вказаних правочинів недійсними. Також, позивач просить визнати відумерлою спадщиною спірну квартиру, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_10 , та передати її у комунальну власність територіальної громади і водночас витребувати квартиру з чужого незаконного володіння від добросовісного набувача ОСОБА_2 , за якою, як за останнім володіючим власником, зареєстровано право власності. Поданий органом місцевого самоврядування позов спрямований на захист інтересу територіальної громади на майно, яке за своїм статусом та у зв`язку з відсутністю спадкоємців померлої особи може бути визнане відумерлою спадщиною відповідно до положень статті 1277 ЦК України та глави 9 ЦПК України.

При цьому позивач у позовній заяві та судовому засіданні не уточнив які саме вимоги до кожного з визначених ним та залучених судом відповідачів він заявляє.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Диспозитивність полягає в наданій учасникам судового процесу можливості вільно здійснювати свої права (матеріальні і процесуальні), розпоряджатися ними, виконуючи процесуальні дії, спрямовані на порушення, розвиток і припинення справи в суді, а також використовувати інші процесуальні засоби з метою захисту суб`єктивних майнових і особистих немайнових прав і охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи принцип диспозитивності та відсутність заяв про зміну підстав та предмета позову з боку позивача, суд розглядає до кожного з відповідачів ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ) кожну з заявлених позивачем позовних вимог.

Щодо позовних вимог про визнання свідоцтва про право власності на спірну квартиру за N 1-98-140735, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду на підставі розпорядження No 32107 від 04 вересня 1998 року, на підставі якого зареєстроване за ОСОБА_9 право власності, недійсним, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи містяться дві копії, долучених до позовної заяви, свідоцтва про право власності на житло від 04.09.1998, реєстраційний № НОМЕР_1 , за однією з яких право власності зареєстровано за ОСОБА_10 , за іншою - за ОСОБА_9 . Оригінали цих документів для огляду в судовому засіданні сторонами не було надано. На виконання ухвали про витребування доказів судом отримано інформацію про те, що спірний договір дарування між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 та документи, на підставі яких його посвідчено (в тому числі і свідоцтво від 04.09.1998, реєстраційний № НОМЕР_1 про право власності на ім`я ОСОБА_9 ) вилучені на підставі ухвали слідчого судді.

Обов`язок сторін доказувати факти (обставини), передбачений ст.81 ЦПК України, у рівній мірі покладається на обох сторін.

Позивачем в доведення факту реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_5 саме за ОСОБА_10 та недійсності реєстрації такого права за ОСОБА_9 надано копію протоколу додаткового допиту свідка ОСОБА_4 від 19.01.2017. Згідно з протоколом свідок у вільній формі пояснила, що на початку жовтня 2009 року вона загубила свій паспорт на ім`я ОСОБА_9 , спірний договір дарування вона не підписувала; на копії паспорта на ім`я ОСОБА_9 , що вилучений з матеріалів нотаріальної справи, зображена на фото інша особа. Сама ж ОСОБА_9 , яка в подальшому змінила прізвище на Перевозник, ніколи не була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

Крім того, з копії листа, долученого позивачем, від 22.12.2016 №32988/119-242016, за підписом директора КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради вбачається, що реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 проведено КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_10 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.09.1998 ХМЦПДЖФ реєстр.№1-98-140735.

Факт приватизації спірної квартири та отримання у зв`язку з цим зазначеного вище свідотцва ОСОБА_10 також підтверджується відповіддю Департамента економіки та комунального майна Харківської міської ради, яка міститься у листі від 10.07.2019 №6668. У відповіді зазначено також і про відсутність інформації щодо інших співвласників вказаної квартири у базі Управління.

З досліджених судом доказів суд визнає встановленою обставину відсутності підстав для набуття ОСОБА_16 права власності на квартиру АДРЕСА_5 , та пов`язаних у зв`язку з цим подальших дій щодо відчуження спірного майна.

Доводи відповідача ОСОБА_2 щодо не доведення факту набуття ОСОБА_10 права власності на спірне майно та не спростування позивачем факту реєстрації відповідного права за ОСОБА_16 судом не приймаються, зважаючи на наступне.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Від виконання обов`язків по доказуванню залежить правильне вирішення спору між сторонами.

Співвідносячи докази, які були досліджені судом та містяться в матеріалах справи, суд вважає, що докази, надані позивачем, є більш переконливими в обгрунтування позовних вимог, а відповідачем не виконаний обов`язок по доведенню обставин належними та допустимими доказами в обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог.

З аналізу положень статей 12, 81 ЦПК прослідковується наближеність до стандарту доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities), який характерний для англосаксонської правової системи, але на можливість застосування якого та відмінності залежно від видів судочинства звертає увагу і Верховний Суд. Тест на перевірку «балансу ймовірностей» залежно від обставин справи полягає в тому, що доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи представлені докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем на підставі поданих ним доказів доведений факт набуття права власності саме ОСОБА_10 , а не ОСОБА_16 . Відсутність інших доказів, які б спростовували даний факт та переконали суд у встановленні факту реєстрації такого права за ОСОБА_16 , дозволяють дійти висновку, що обставини, зазначені у позові, мали місце. Такий висновок узгоджується з зазначеними вище нормами щодо обов`язку доказування та порядку подання доказів.

Водночас, розглядаючи позовну вимогу Харківської міської ради щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності, зареєстроване за ОСОБА_16 , суд наголошує на наступному.

Верховний Суд у постанові від 09.03.2021 року у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи No 756/4120/16-ц, провадження No 61-772120, зробив наступний правовий висновок: свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто свідоцтво про право власності не породжує виникнення у власника відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.Таким чином, для скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно має бути визнано недійсним та скасовано рішення органу, на підставі якого було видано вказане свідоцтво. Вказане кореспондується зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 27 червня 2018 року Ne 925/797/17; від 05 лютого 2020 року Ne 904/750/19; від 06.05.2020 року у справі No 120/4617/18-а; від 27 травня 2020 року No 442/2771/17; від 16 вересня 2020 року No 278/657/18.

Таким чином, зважаючи на практику Верховного Суду та встановлені судом обставини справи, суд доходить висновку про обрання позивачем неефективного способу захисту при пред`явленні вищезазначеної позовної вимоги, оскільки такий спосіб захисту цивільного права не призведе до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу позивача.

Щодо визнання недійсним договору дарування квартири від 26.11.2015 №964, зареєстрованого приватним нотаріусом Полторацькою Ларисою Миколаївною, на підставі якого відбулось перше відчуження спірного майна, суд зазначає наступне.

Законодавство визначає основні способи захисту цивільних прав, зокрема визнання права, правочину недіи?сним, припинення діі?, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним вказаною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом (див. пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Позивач обґрунтував позовні вимоги в частині визнання недійсними правочинів, посилаючись на приписами статей 203, 215 ЦК України, в яких визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, загальні підстави і правові наслідки недійсності правочину та зазначив, що дарувальником ( ОСОБА_9 ) та продавцями ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) за вказаними правочинами були особи, які не мали права відчужувати спірне майна, оскільки ніколи не були власниками такого майна. Проте, позивач не зазначив, яким саме чином вчинення цих правочинів вплинуло на порушення його прав та законних інтересів та як визнання їх саме недійсними разом з позовними вимогами про витребування майна призведе до поновлення його порушених прав або іншим чином захистить права та законні інтереси територіальної громади міста.

Позовна вимога про визнання правочину недійсним, оформленого договором дарування, з метою встановлення факту вибуття майна поза волею власника пред`явлена до всіх відповідачів, у тому числі і до ОСОБА_16 як до сторони першого правочину, за яким спірна квартира вибула із володіння. Проте, судом встановлено, що вказаний правочин вчинявся 26.11.2015, тобто вже після смерті ОСОБА_10 , що свідчить про відсутність будь-якого можливого волевиявлення встановленого власника. Правомірність набуття та реєстрації права власності на спірну квартиру ОСОБА_16 судом під час розгляду справи не встановлено. Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Своє право власності особа на ім`я ОСОБА_16 зареєструвала в Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно безпосередньо перед вчиненням оспорюваного правочину, тобто, вже після смерті ОСОБА_10 що додатково ставить під сумнів дійсність цього правочину.

Крім того, на підставі досліджених матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_16 не могла бути стороною договору дарування, оскільки справжня особа на ім`я ОСОБА_17 , яка в подальшому змінила прізвище на Перевозник, ніяких дій, направлених на відчуження спірного майна, не вчиняла.

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Оскільки у позивача на момент вчинення оспорюваного правочину дарування з урахуванням положень ч.2 ст. 1277 ЦК України ще не виникло право на визнання спадщини відумерлою та передачу її у комунальну власність, а отже не виник майновий інтерес позивача як заінтересованої особи, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволені бути не можуть у зв`язку з безпідставністю їх пред`явлення, тому суд відмовляє в їх задоволенні.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірного майна від 27.11.2015 №1129, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та від 04.12.2015 №932, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року в справі N° 6-2069цс16 зроблено висновок, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо вічуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленного статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно». Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного суду України від 18.01.2017 в справі №6-2723цс16.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

З урахуванням встановлених обставин, заявлення позивачем вимог про визнання договорів купівлі-продажу, які передували набуттю останнім набувачем права власності, недійсними разом з пред`явленням позовних вимог про витребування спірного майна у добросовісного набувача, суд дійшов висновку про обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав в цій частині, тому зазначені вище вимоги про визнання недійсними наступних правочинів купівлі-продажу задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання спадщини (квартири АДРЕСА_5 ) відумерлою та передачі її до комунальної власності територіальної громади міста Харкова, витребування майна у добросовісного набувача ( ОСОБА_2 ) суд зазначає наступне.

За змістом статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Зміст зазначених норм права свідчить про те, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою.

До звернення із заявою про визнання спадщини відумерлою і набрання законної сили відповідним рішенням суду у територіальної громади існує законний інтерес, заснований на правових нормах, що регулюють правовідносини щодо підстав набуття і припинення права власності після смерті особи, у якої відсутні спадкоємці. Цей інтерес (законні очікування) полягає у прагненні органу місцевого самоврядування набути право власності на відумерлу спадщину. Паралельно із цим інтересом у територіальної громади існує обов`язок звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Звертаючись з позовними вимогами, зокрема, про визнання спадщини відумерлою, позивач також просить суд витребувати спірну квартиру з чужого незаконного володіння, зазначаючи при цьому, що ОСОБА_2 є кінцевим добросовісним набувачем.

Відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Водночас, приписами статті 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Розглядаючи проблему застосування цивільного та цивільного процесуального законодавства при визнанні спадщини відумерлою з точки зору процедур розгляду таких справ та способу захисту інтересу територіальної громади на спадкове майно, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15 (провадження № 14-190цс20) дійшла таких висновків: спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою. При цьому орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі про визнання спадщини відумерлою та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Разом з тим законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Велика Палата Верховного суду, застосовуючи аналогію закону, у зазначеній вище постанові виснувала, що територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації його вартості. Велика Палата Верховного Суду вважає, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання спадщини відумерлою, передачі її у комунальну власність та витребування майна у добросовісного набувача задоволенню не підлягають, оскільки позивачем обраний неналежний спосіб захисту прав територіальної громади, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Щодо позовних вимог в частині скасування записів державних реєстраторів прав на нерухоме майно: нотаріуса ОСОБА_14 про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 , нотаріуса ОСОБА_15 про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 , нотаріуса Макушевої Н. В. про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

При вирішенні позовних вимог про скасування внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей (записів), необхідно звернути увагу сторони позивача на те, що під захистом права розуміється застосування державою примусу, спрямованого на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, компенсація витрат, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи результату, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності із 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до абзаців 1, 2 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Отже, у розумінні положень наведеної норми права, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що в ході розгляду справи було встановлено, що вимоги про скасування відомостей (записів) про проведену державну реєстрацію прав станом на день ухвалення судом рішення, з урахуванням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є неналежним способом захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що в задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити. Натомість, необхідно зауважити, що відсутні підстави, з огляду на відмову у задоволенні вищерозглянутих позовних вимог, і для скасування рішень приватних нотаріусів, як державних реєстраторів прав на нерухоме майно, про реєстрацію прав власності за відповідачами.

Позовні вимоги, пред`явлені до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацької Лариси Миколаївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Некрасової Наталії Анатоліївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Макушевої Наталії Віталіївни, задоволенню не підлягають з огляду на те, що спір між сторонами виник з приводу порушення законних майнових інтересів щодо нерухомого майна та передачу його у власність територіальної громади. При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Отже, державні реєстратори (приватні нотаріуси) є неналежними відповідачами у даній справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 зробила висновок, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З огляду на те, що державні реєстратори (приватні нотаріуси) є неналежними відповідачами у спірних правовідносинах, у позові до них необхідно відмовити саме із цієї підстави.

У зв`язку з тим, що суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог Харківської міської ради в повному обсязі, клопотання відповідача ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов Харківської міської ради задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись статтями 3- 5, 11-13, 76-82, 83, 89, 141, 264-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 205, 215, 328, 330, 334, 387-388, 1277, 1280 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацької Лариси Миколаївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Некрасової Наталії Анатоліївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Макушевої Наталії Віталіївни, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним свідоцтва про право власності No 1-98-140735 від 04.09.1998 року, зарестрованого за ОСОБА_9 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Полторацькою Ларисою Миколаївною - відмовити.

У задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацької Лариси Миколаївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Некрасової Наталії Анатоліївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Макушевої Наталії Віталіївни, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним договору дарування квартири від 26.11.2015 No 964, виданого та зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Полторацькою Ларисою Миколаївною- відмовити.

У задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацької Лариси Миколаївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Некрасової Наталії Анатоліївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Макушевої Наталії Віталіївни, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про скасування запису державного реєстратора прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Полторацької Лариси Миколаївни, від 26.11.2015 N° 12239005 - відмовити.

У задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацької Лариси Миколаївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Некрасової Наталії Анатоліївни, Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Макушевої Наталії Віталіївни, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 27.11.2015 №1129, виданого та зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Некрасовою Наталією Анатоліївною - відмовити.

У задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацької Лариси Миколаївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Некрасової Наталії Анатоліївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Макушевої Наталії Віталіївни, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про скасування запису державного реєстратора прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Некрасової Наталії Анатоліївни, від 27.11.2015 No 12251920 - відмовити.

У задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацької Лариси Миколаївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Некрасової Наталії Анатоліївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Макушевої Наталії Віталіївни, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 04.12.2015 N° 932, виданого та зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Наталією Віталіївною - відмовити.

У задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацької Лариси Миколаївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Некрасової Наталії Анатоліївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Макушевої Наталії Віталіївни, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про скасування запису державного рестратора прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Макушевої Наталії Віталіївни, від 04.12.2015 № 12370769 - відмовити;

У задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацької Лариси Миколаївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Некрасової Наталії Анатоліївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Макушевої Наталії Віталіївни, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання спадщини відумерлою та передачу її у комунальну власність територіальної громади міста Харкова - відмовити;

У задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацької Лариси Миколаївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Некрасової Наталії Анатоліївни, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Макушевої Наталії Віталіївни, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про витребуваня квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння від добросовісного набувача ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14.06.2024.

Суддя В. В. Щепіхіна