Справа № 234/5962/20
Провадження № 2/202/1737/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2024 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року позивач звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 червня 2019 року приблизно о 12 годині 45 хвилин біля будинку № 46 по вул. Двірцевій її колишній чоловік ОСОБА_4 умисно трьома ударами молотка пошкодив лобове скло на її автомобілі HYUNDAI Tucson номерний знак НОМЕР_1 .

За цим фактом була викликана поліція, яка зафіксувала обставини події.

Діями відповідача їй була завдана матеріальна шкода в розмірі 2681 грн., яка складається з наступного: 1470 грн. вартість скла, 700 грн. вартість робіт по заміні скла, 469 грн. вартість послуг при транспортуванні скла, 42 грн. комісійний збір банка, а також 1000 грн. на послуги адвоката.

Крім того, протиправними діями відповідача їй була заподіяна моральна шкода, яку оцінює в 2000 грн., та яка полягає у душевних переживання та порушенні її права власності в частині користування автомобілем, який деякий час перебував у ремонті, через що вона не могла на ньому пересуватися.

За цих підстав позивач просить стягнути з відповідача на її користь суму матеріального збитку в розмірі 3681 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 05 травня 2020 року у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 27 липня 2020 року провадження у справі було зупинено на підставі пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 234/1314/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Справа Краматорським міським судом Донецької області не була розглянута по суті.

Розпорядженням Верховного Суду від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська.

В листопаді 2023 року зазначена справа була зареєстрована в Індустріальному районному суді міста Дніпропетровська, ухвалою якого від 27 грудня 2023 року справу прийнято до свого розгляду.

Цією ж ухвалою було поновлено провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті, оскільки об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 234/1314/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя судом не встановлена.

Суд вважає можливим розглянути справу по суті, так як її вирішення жодним чином не залежить від поділу майна подружжя.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав.

Відповідач у судове засідання не з?явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

При цьому в матеріалах справи міститься відзив відповідача на позов від 10.06.2020 року, який був поданий до Краматорського міського суду Донецької області, відповідно до якого відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що позивач є його колишньою дружиною, шлюб з якою розірваний рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16 березня 2012 року.

Автомобіль HYUNDAI Tucson номерний знак НОМЕР_1 був придбаний ними під час шлюбу в 2008 році та зареєстрований за позивачем.

Відповідно до статті 60 СК України вказаний автомобіль є їх спільною сумісною власністю.

До адміністративної або кримінальної відповідальності він не притягувався. Позивач не надала жодних доказів завдання їх шкоди внаслідок його дій. Талон-повідомлення, що долучений позивачем до матеріалів справи, лише свідчить про реєстрацію її заяви в ІТС «Інформаційний портал Національної поліції» в журналі єдиного обліку Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області за № 20699.

Тому вважає, що позов ОСОБА_2 є необґрунтованим та просить відмовити в його задоволенні.

Отже, з огляду на неявку відповідача в судове засідання суд вважає можливим розглянути справу без його участі з урахуванням поданого ним відзиву на позов.

Суд, з`ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав:

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 1997 року.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16 березня 2012 року шлюб між сторонами розірваний.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.06.2014 року за позивачем ОСОБА_2 на праві власності зареєстрований транспортний засіб автомобіль HYUNDAI Tucson номерний знак НОМЕР_1 .

Також судом установлено, що 02.06.2019 року у дворі будинку АДРЕСА_1 був пошкоджений належний позивачу автомобіль HYUNDAI Tucson номерний знак НОМЕР_1 (розбито лобове скло).

За цим фактом ОСОБА_2 звернулася до Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області з заявою (повідомленням) про притягнення до відповідальності її чоловіка ОСОБА_3 за пошкодження автомобіля, однак відомості за її заявою не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та її заяву розглянуто в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», з посиланням на відсутність складу правопорушення.

В своєму позові позивач просить стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок пошкодження належного їй майна.

При вирішенні спору між сторонами суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України).

Частиною 3 статті 22 ЦК України визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, вина презюмується, тягар доведення відсутності вини покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Заявляючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, позивач надала письмові докази (фіскальні чеки ті інші платіжні документи) понесення нею витрат на відновлення пошкодженої речі у загальній сумі 2680 грн., з яких: 1469,85 грн. вартість покупки лобового скла (1100 + 369,85); 42 грн. комісія за переказ коштів продавцю; 469 грн. вартість доставки товару; 700 грн. вартість заміни склала.

Заперечуючи проти позову, відповідач не надав належних доказів на підтвердження відсутності своєї вини у завданні матеріального збитку позивачу.

Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що пошкоджене майно є їх спільною сумісною власності як подружжя, а також на відсутності доказів його вини, зокрема не притягненні його до будь-якого виду відповідальності.

Зокрема в матеріалах справи міститься лист секретаря Краматорського міського суду Донецької області від 07.07.2020 р., згідно з яким провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, (справа № 234/6871/20), було закрито 05.05.2020 року за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Між тим, суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, був складений відносно ОСОБА_3 за фактом домашнього насильства 11.04.2020 (номер постанови в ЄДРСР 89195465).

Суд звертає увагу, що за загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже з урахуванням приписів частини 2 статті 1166 ЦК України саме відповідач повинен довести відсутність своєї вини у завданні шкоди позивачу.

Суд вважає, що завдання шкоди позивачу протиправними діями відповідача підтверджується матеріалами перевірки Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області, зокрема протоколом прийняття заяви ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення від 02.06.2019 року, яка була попереджена про кримінальну відповідальність, а також її письмовими пояснення.

Натомість цього відповідач не надав будь-яких належних доказів на підтвердження відсутності його вини у пошкодженні майна позивача.

Само по собі не притягнення відповідача до будь-якого виду відповідальності не спростовує завдання ним шкоди позивачу та обов`язок її відшкодувати.

Твердження відповідача про те, що пошкоджений автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя не звільняють його від відшкодування шкоди позивачу, оскільки статтею 60 СК України та статтею 368 ЦК України, хоча й визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, водночас статтею 369 ЦК України встановлено правило, згідно з яким співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. При цьому в силу частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Суд вважає доведеними, що внаслідок дій відповідача, які полягали у пошкодженні спільного майна, було порушено право власності позивача, яка понесла збитки у вигляді витрат, необхідних для відновлення пошкодженої речі, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в сумі 2680 грн., які документально підтверджені.

Крім того, згідно з пунктом 3 частини 2 статті 23 ЦК України, яка визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди, моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд вважає, що внаслідок пошкодження відповідачем автомобіля, який перебуває у користуванні позивача та належить їй на праві спільної сумісної власності, позивач зазнала моральної шкоди, а тому вона має право на відшкодування моральної шкоди відповідачем.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд ураховує характер правопорушення, ступінь вини відповідача, глибину душевних страждань, завданих позивачу діями відповідача, та вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди позивачу слід визначити у межах заявлених позовних вимог у розмірі 2000 грн., оскільки внаслідок пошкодження автомобіля був порушений звичайний уклад життя позивача, пов?язаний із використанням автомобіля в особистих та робочих справах, вона була вимушена докладати зусиль для відновлення пошкодженого автомобіля, що негативно вплинуло на її психологічний стан.

Щодо відшкодування витрат на послуги адвоката в сумі 1000 грн., які були включені позивачем до матеріальної шкоди, то в цій частині суд вважає позовні вимоги недоведеними, оскільки позивачем не надано належних доказів, що саме внаслідок винних дій відповідача вона була вимушена звертатися за послугами адвоката, чим їй завдана матеріальна шкода.

Суд відзначає, що відповідно до положень статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, які входять до складу судових витрат.

Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України передбачено, що разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

В своєму позові позивач зазначила, що судові витрати по даній справі не передбачаються.

Про відшкодування їй коштів у сумі 1000 грн. в якості витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи не заявляла.

Відтак суд вважає, що вимога позивача про відшкодування їй матеріальної шкоди в сумі 1000 грн. не підлягає задоволенню.

Щодо витрат позивача по сплаті судового збору, то суд враховує, що позивачем були заявлені дві вимоги майнового характеру на загальну суму 5681 грн. (3681+2000).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням положень закону розмір судового збору складає 840,80 грн.

В свою чергу, позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у загальній сумі 1681 грн. 60 коп. (по 840,80 грн. за кожну вимогу).

Частинами 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку з частковим задоволенням позову (82,39%) з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 692 грн. 74 коп.

Також суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету надміру сплачену суму судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2680 (дві тисячі шістсот вісімдесят) грн. 85 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн., а також витрати по сплаті судового збору 692 (шістсот дев`яносто дві) грн. 74 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Повернути ОСОБА_2 суму надміру сплаченого судового збору, зобов`язавши Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області повернути ОСОБА_2 з державного бюджету суму судового збору, сплаченого згідно з платіжним документом квитанцією 0.0..1, код квитанції 1916-5706-1018-1944, від 31.03.2020 року в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія Марченко