г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1602/24
Номер провадження 2/213/984/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2024 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Попова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу №213/1602/24 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Представник позивача в інтересах позивача звернулась до суду з вказаним позовом, де вказала, що постановою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №213/4247/21 від 24 листопада 2021 року було встановлено, що 24 листопада 2021 року о 17 год. 45 хв. в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, Інгулецький район, вул. Чумацький шлях, 10 водій ОСОБА_3 , керуючи вантажним автомобілем «RENAULT PREMIUM» днз НОМЕР_1 з напівпричепом Lamberet днз НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не переконався, що він не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, не звернувся за допомогою до інших осіб та скоїв наїзд на перешкоду, а саме: будівлю №10 по вул. Чумацький шлях, чим спричинив матеріальних збитків, чим порушив п.п. 10.9, 2.3 "б" ПДР України. Внаслідок ДТП травмованих немає. Постанова набрала законної сили 07 грудня 2011 року. Власником транспортного засобу та роботодавцем ОСОБА_3 є ФОП ОСОБА_2 . Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована ПРАТ «УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (поліс ЕР-206339927). Відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження №62-21 від 19 листопада 2021 року вартість відновлюваних ремонтно-будівних робіт в майстерні шиномонтажу склала 18 931,00 грн. Вартість проведення дослідження складає 5 000,00 грн. Внаслідок пошкодження майна позивача, їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 50 000,00 грн. Позивач втратила звичайний спосіб життя, тривалий час намагається отримати справедливу сатисфакцію за порушене її майнове право, що призвело до підвищеної дратівливості, втрати спокою, безсонню, втрати віри в справедливість, потреби доводити свою правоту тривалий час. Посилаючись на норми ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188, 1172, 1192 ЦК України просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 18 931,00 грн, моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн, а також вартість дослідження у розмірі 5 000,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Процесуальні дії у справі.

Позовна заява надійшла до суду 04 квітня 2024 року.

05 квітня 2024 року судом отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача та інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

08 квітня 2024 року позовна заява була залишена без руху.

19 квітня 2024 року надійшла уточнена позовна заява.

22 квітня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.

Відповідач відзив на позов не надав.

Представник третьої особи ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" надав пояснення, відповідно до яких позивач не звертався до страховика із заявою про доплату страхового відшкодування у зв`язку з проведенням фактичного ремонту та не надав доказів на проведення такого ремонту.

Інших заяв, клопотань від сторін не надходило.

Фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Постановою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №213/4247/21 від 24 листопада 2021 року було встановлено, що 24 листопада 2021 року о 17 год. 45 хв. в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, Інгулецький район, вул. Чумацький шлях, 10 водій ОСОБА_3 , керуючи вантажним автомобілем «RENAULT PREMIUM» днз НОМЕР_1 з напівпричепом Lamberet днз НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не переконався, що він не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, не звернувся за допомогою до інших осіб та скоїв наїзд на перешкоду, а саме: будівлю №10 по вул. Чумацький шлях, чим спричинив матеріальних збитків, чим порушив п.п. 10.9, 2.3 "б" ПДР України. Внаслідок ДТП травмованих немає. Потерпілою особою є ОСОБА_1 . ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні даного адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Постанова набрала законної сили 07 грудня 2011 року.

Як видно із полісу №ЕР-206339927 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик - особи ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", страхувальник ОСОБА_2 , строк дії договору з 16 жовтня 2021 року по 15 жовтня 2022 року, забезпечний транспортний засіб - автомобіль «RENAULT PREMIUM» днз НОМЕР_1 .

Відповідно до звіту ТзОВ «Експертно-Асистуюча Компанія» Фаворит» №30170 від 31 січня 2022 року вартість матеріальних збитків, що виникли внаслідок ДТП в майстерні шиномонтажу, що розташована за адресою: вул. Чумацький шлях, 10, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область складає 8 186,06 грн з ПДВ, 6 821,72 грн без ПДВ.

Як видно із листа ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про прийняте рішення від 09 лютого 2022 року сума страхового відшкодування складає 6 821,72 грн.

23 жовтня 2023 року позивачем на ім`я відповідача була направлена заява-претензія про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок ДТП у розмірі 78 931,00 грн. Вказана у претензії сума відповідачем не відшкодована.

Відповідач надав позивачеві відповідь на заяву-претензію, де вказав, що страховою компанією потерпілій було виплачено 6 821,72 грн, тому вимоги, які викладені в претензії вважає необґрунтованими.

Зміст спірних правовідносин.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Тлумачення статті 1187 ЦК України свідчить, що: перелік видів діяльності, що створює підвищену небезпеку, який наведений у частині першій статті 1187 ЦК України не вичерпний. Окремі предмети матеріального світу мають одночасно декілька потенційно шкідливих властивостей, через що поводження з такими предметами слід кваліфікувати як змішані джерела підвищеної небезпеки. Змішані джерела підвищеної небезпеки можуть існувати в межах одного об`єкта матеріального світу. Автомобіль є складною технічною системою, під час експлуатації якої використовується механічна, хімічна, електрична енергія, вогненебезпечні, отруйні речовини тощо; транспортний засіб, який не рухався (зберігався на автостоянці), але спричинив завдання шкоди внаслідок його загоряння через технічну несправність електричної чи паливної системи, слід кваліфікувати як джерело підвищеної небезпеки у розумінні частини першої статті 1187 ЦК України. Транспортний засіб кваліфікується як джерело підвищеної небезпеки не через його можливість рухатись, а через його конструктивні особливості, що зумовлює наявність у власника або особи, яка володіє відповідним транспортним засобом на іншому правовому титулі, обов`язків, що опосередковують необхідність недопущення завдання шкоди іншим особам, (зокрема, необхідність дотримання низки технічних вимог, порушення яких може мати наслідком ймовірне неконтрольоване завдання шкоди); транспортний засіб, який не використовується (зберігається), створює ймовірне підвищене заподіяння шкоди через неможливість повного контролю з боку особи у процесі його використання за умови наявності у відповідного транспортного засобу небезпечних конструктивних елементів (зокрема, паливна та електрична системи автомобіля); для відшкодування шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки за правилами статті 1187 ЦК України не має значення, чи використовує він таке джерело за призначенням. Визначальним є те, що відповідні потенційні шкідливі властивості такого джерела проявились і призвели до завдання шкоди іншим особам.

Такий висновок викладений також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2019 року у справі № 308/3620/15-ц (провадження № 61-17064св18).

Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі

№674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18).

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

В ст. 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Положеннями ст.1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Висновок суду.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Встановлено, що відповідно до висновку №62/21 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 19 листопада 2021 року вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт в майстерні шиномонтажу, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 01 листопада 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 складає 18 931,00 грн.

Позивач просить стягнути матеріальну шкоду, встановлену вказаним висновком.

Наданий позивачем висновок будівельно-технічного дослідження не оспорювався, жодних доказів, які б спростовували розмір заданої шкоди відповідачем суду не надано, свій розрахунок не наведений.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наданого в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Також, аналогічний висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Позивачем не заперечується, що вона отримала страхове відшкодування у розмірі 6 821,72 грн.

На підставі наведених доказів та застосувавши висновки Верховного Суду, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача різниця між фактичним розміром завданої шкоди у розмірі 18 931,00 грн та сумою страхового відшкодування у розмірі 6 821,72 грн, що складає 12 109,28 грн.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню.

З приводу позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн суд зазначає таке.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь- яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Визначаючи розмір моральної шкоди по даній справі суд враховує, що в результаті неправомірних дій відповідача позивачу було завдано моральних та душевних страждань.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду висловленої у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за №752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи викладене та обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 10 000,00 гривень.

Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволення стягненню з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 12 109,28 грн, моральної шкоду у розмірі 10 000,00 грн, а також документально підтверджених витрат на залучення експерта у розмірі 5 000,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Щодо розподілу судових витрат.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 355,30 грн.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5 000,00 грн, суд виходить з такого.

Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір здійснених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності від відповідача не надійшло.

Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 12 109,28 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, витрати на залучення експерта у розмірі 5 000,00 грн, а всього 27 109 (двадцять сім тисяч сто дев`ять) грн 28 коп.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 355,30 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ФОП ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", , місцезнаходження: вул. Глибочицька, 44, м. Київ.

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 .

Дата складення повного судового рішення 21 червня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Попов