Справа № 932/152/24
Провадження № 2/932/64/24
У Х В А Л А

Іменем України

16 травня 2024 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашов І.А., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В :

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь, аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання ОСОБА_3 , 2005 року народження, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (або у твердій грошовій сумі за рішенням суду), починаючи з моменту подачі позовної заяви до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2024 року справу передано на розгляд судді Кондрашову І.А.

30 січня 2024 року відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом зроблено запит щодо визначення зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідачки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачене законом.

Згідно відповіді Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, яка надійшла до суду 29.02.2024 року, вбачається, що ОСОБА_2 , згідно даних реєстру територіальної громади міста Дніпра та картотеки з питань реєстрації місця проживання осіб міста Дніпра, інформація на вищевказаного громадянина відсутні, таким чином згідно матеріалів справи остання відома адреса реєстрації відповідача АДРЕСА_1 , що за територіальною підсудністю не відноситься до Шевченківського району м. Дніпра.

Згідно із ст. 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до довідки № 93 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04.01.2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

06 березня 2024 року ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська вищезазначену позовну заяву залишено без руху на підставі ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Вищезазначена ухвала була отримана позивачем 30 квітня 2024 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Про наслідки невиконання ухвали про залишення без руху позивачу було роз`яснено в самому тексті ухвали від 06 березня 2024 року.

Суддя вважає, що позивачу надано достатньо часу на усунення недоліків позовної заяви, з урахуванням можливого направлення документів засобами електронного або поштового зв`язку.

Виходячи з того, що станом на 16 травня 2024 року, з урахуванням строку на поштовий перебіг, недоліки зазначені в ухвалі суду від 06 березня 2024 року про залишення позову без руху не усунуто, позивач не цікавиться про наслідки розгляду справи, будь-яких клопотань чи заяв до суду не надає, отже суддя приходить до висновку, що у позивача відпали підстави для звернення до суду з позовними вимогами.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п.36).

На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Таким чином, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем вимоги ухвали суду від 06 березня 2024 року про залишення позовної заяви без руху, не виконано, тому, дана позовна заява з копіями доданих до неї документів, підлягає поверненню позивачу.

Частиною 5 ст. 185 ЦПК України визначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Згідно із ч. 6 ст. 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Керуючись ст. ст. 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання - повернути позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Роз`яснити позивачу, що в силу положень ч. 7 ст. 185 ЦПК України особа, позов якої повернуто, після усунення умов, що були підставою для повернення заяви, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ