Справа № 296/1159/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Ковалишиної Н. М., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Соломонюк С., до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, -

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

До суду за підсудністю з Корольовського районного суду м. Житомира надійшов вище вказаний позов, в якому позивач просить:

- стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 66083,00 грн;

- стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 10 000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що 17.01.2023 року відносно ОСОБА_1 прийняті постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 084386 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 084387 за вчинення адміністративно правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятими постановами, ОСОБА_1 звернувся до Міністра Внутрішніх Справ України, начальника ГУНП України в Житомирській області регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Житомирській області та надав заперечення щодо викладеного в постановах.

11.12.2023 року т.в.о. заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції прийняті рішення, якими постанови адміністративне правопорушення серії ГАБ № 84386 від 17.01.2023 року та серії ГАБ № 84387 від 17.01.2023 року, прийняті інспектором взводу № 2 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, скасовані, а провадження у справах про адміністративне правопорушення закриті.

Так, через незаконне, безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 зазнав моральних страждань, які виразились у порушенні звичайного життєвого укладу, погіршення стосунків з оточуючими людьми та родиною, зневірі в органах поліції України, у своїй захищеності з боку держави. Майже рік ОСОБА_1 намагався досягти справедливості та добитися скасування незаконних рішень. Протягом всього цього часу позивач був позбавлений душевної врівноваженості, перебував у постійному напруженні, в пригніченому стані, був вимушений виправдовуватися, що спричинило й порушення загального стану здоров`я, втрату сну, апетиту тощо.

ІІ. Позиції сторін.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що сам факт скасування постанови інспектора поліції та закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, ураховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням Департаменту патрульної поліції.

Окрім цього, незаконність дій відповідача не встановлена, відтак, в частині задоволення позовної вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди слід відмовити у зв`язку з недоведеністю такої.

Зазначає, що витрати, понесені позивачем, є недоведеними та такими, що не підлягають відшкодуванню; також враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, представник відповідача вважає, що заявлені витрати є необґрунтованими та неспівмірними із складністю цієї справи, а відтак, вимоги про відшкодування 10000,00 грн витрат на правничу допомогу - необґрунтованими. Підготовка позовної заяви у даній справі, надання консультацій та проведення зустрічей вимагала не надмірного і не значного обсягу юридичної (правової) роботи (а.с. 58-64).

Представником позивач подано відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 72-74), де просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Позивач зазначив, що на місці події працівниками поліції не складались, ані протоколи, ані постанови. Поліція приїхала на його виклик, але нічого не робили, лише поговорили і поїхали. Зазначив, що він повторно звернувся на гарячу лінію і повідомив про бездіяльність працівників поліції. Позивач повідомив, що про постанови він дізнався вже у травні 2023 року, коли звернувся до виконавчої служби для з`ясування причини блокування банківського рахунку. У результаті таких дій працівників поліції у позивача підірвалась довіра до правоохоронних органів. Позивач зазначив, що його рік принижували і саме головне він був позбавлений коштів, оскільки рахунки в банках, на яких вони знаходились, були арештовані певний час. Окрім того, було також арештоване нерухоме майно; позивач мав намір відчужити свою квартиру, однак не зміг. До того ж, позивач звертався до поліції з проханням повернути йому 8000,00 грн, які були перераховані на рахунок поліції.

Представник поліції у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що матеріали справи не містять доказів спричинення моральної шкоди позивачу.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

ІІІ. Фактичні обставини справи, які встановлені судом.

17.01.2023 року інспектором взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП старшим лейтенантом поліції Ющенко В. В. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, серії ГАБ № 084386, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП (а.с. 8).

17.01.2023 року інспектором взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП старшим лейтенантом поліції Ющенко В. В. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, серії ГАБ № 084387, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 85,00 грн за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.178 КУпАП (а.с. 9).

ОСОБА_1 звертався до Міністра Внутрішніх Справ України, начальника ГУНП України в Житомирській області регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Житомирській області та надав заперечення щодо викладеного в постановах (а.с. 10, 11-12, зворот. а.с. 13, 15, 16, зворот. а.с. 20, а.с. 23-28, 30а).

На звернення ОСОБА_1 вище переліченими вище органами надано відповіді останньому (а.с. 13, 14, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 29, 30, 32, 33).

Рішенням від 11.12.2023 року т.в.о. заступника начальника управління начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Ремеза Р. С. постанови про накладення адміністративного стягнення серії ГАБ № 84386 від 17.01.2023 року та серії ГАБ № 84386 від 17.01.2023 року, винесені інспектором взводу № 2 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Ющенком В. В. скасовано, справу закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 35, 36).

Постановою головного державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коник Т. В. у виконавчому провадженні № 71502665 від 12.12.2023 року (а.с. 75) знято арешт з усіх рахунків, що належать боржнику ОСОБА_1

IV. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Нормами ч. 1 ст. ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до статей 2,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закону) передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 5 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Серед іншого, загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п.п. 55-57 судового рішення).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що: «[…] здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Зі змісту позовної заяви позивача вбачається, що вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 66083,00 грн позивач пов`язує з неправомірними діями працівників патрульної поліції.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом достовірно встановлено, що внаслідок неправомірних дій патрульних поліцейських відносно позивача були складені постанови про адміністративне правопорушення, що вплинуло на його звичайний спосіб життя, призвело до необхідності вживати додаткові заходи для усунення порушень та відновлення порушеного права.

Суд вважає підтвердженим заподіяння позивачу моральної шкоди у вигляді душевних страждань, переживань, однак позивачем не надано докази, які б підтверджували глибину таких страждань.

Суд бере до уваги той факт, що позивач деякий час не міг розпоряджатися банківським рахунком та користуватись грошовими коштами, які там були заблоковані.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, та стягує з держави Україна на користь позивача 5000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, виходячи з вимог розумності та справедливості.

Наданими суду документами позивачем не доведено обсягу моральних та фізичних страждань, який би відповідав заявленим у позові вимогам щодо стягнення з держави 66083,00 грн на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

V. Розподіл судових витрат по справі.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021р. по справі № 925/1137/19 наголосив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надано наступні документи: копію договору про надання правничої допомоги № 1312 від 13.12.2023 року (а.с. 78-79), розрахунок № 1 суми гонорару за надану правову допомогу від 13.12.2023 року на суму 10000,00 грн, акт виконаних робіт від 22.12.2024 року на суму 10000,00 грн (а.с. 80, 81).

У зазначеному розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу від 17.08.2023 року також вказано, що оплата згідно з даним розрахунком здійснюється частинами погодженими між сторонами, однак не пізніше 10 днів з моменту набрання рішення законної сили.

Таким чином, оцінюючи складність справи, час, необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених у виставленому адвокатом розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що справедливим буде зменшення розміру витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги до 1000,00 грн.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №346/5428/17 зазначено, що «кошти Державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів Державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснене безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України».

VI. Висновок суду.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність у частковому задоволенні позову ОСОБА_1 , з наведених вище мотивів та підстав.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Соломонюк С., до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000,00 грн моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000,00 грн витрат на професійну правову (правничу) допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 18.07.2024 року.

Суддя О. М. Дубовік