КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Печерської районної у м. Києві державної адміністрації на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом Печерської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», Департамент комунальної власності міста Києва, Київська міська рада, Міністерство юстиції України, державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіна Юлія Володимирівна, Департамент охорони культурної спадщини, ОСОБА_2 про скасування запису,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація (далі - Печерська РДА у м. Києві) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», Департамент комунальної власності м. Києва, КМР, Міністерство юстиції України, державний реєстратор КП «Реєстратор» Нікітіна Ю.В., Департамент охорони культурної спадщини, ОСОБА_2 , в якому просило скасувати запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про знищення об`єкта нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , відомості щодо знищення якої внесено до реєстру: 06.06.2019 13:23:01, Нікітіна Ю.В. , КП «Реєстратор», м. Київ, індексний номер рішення: 47230317.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що власником квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування є територіальна громада м. Києва в особі КМР. Розпорядженням ВО КМР (КМДА) від 07.06.2018 № 96 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартир» зараховано до комунальної власності територіальної громади м. Києва трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 83,5 кв. м та передано до сфери управління Печерської РДА у м. Києві.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна стало відомо, що квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 136, виданого 22.05.2017, перебуває в приватній власності ОСОБА_1 (номер запису про право власності 20528453).

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 06.06.2019 державним реєстратором Нікітіною Ю.В., КП «Реєстратор», м. Київ (індексний номер рішення: 47230317) внесено запис про знищення об`єкта нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3 , яка на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 136, виданого 22.05.2017 перебувала в приватній власності ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що відповідачем неправомірно подано заяву про «знищення об`єкту нерухомого майна», оскільки останньому було відомо про:

- право територіальної громади м. Києва на квартиру АДРЕСА_1 ;

- наявність судового спору, предметом якого є витребування вищезазначеної квартири;

- залишення в силі ухвали та накладення арешту на квартиру

АДРЕСА_1 в особі КМР, яка є власником квартири, а ні Печерська РДА у м. Києві, як орган, до сфери управління якого передано нерухоме майно, не знищували об`єкт нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3 . Будь-які відомості щодо знищення вищезазначеної квартири (яка є частиною багатоквартирного будинку) у власника, органу управління або балансоутримувача відсутні.

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» повідомило, що представниками ЖЕД «Липкжитлосервіс» складено Акт виходу на місце 10.03.2020, відповідно до якого обстеження квартири АДРЕСА_1 не вдалося провести в зв`язку з тим, що двері даної квартири зачинені. Зі слів двірника за даною адресою більше 2-х років ніхто не проживає.

Крім того, буд. АДРЕСА_4 є пам`яткою архітектури та охороняється законом, а тому будь-які дії щодо пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади обласної, міської державних адміністрацій. Ні про роботи, ні про видані дозволи, а ні Печерській РДА у м. Києві, а ні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» станом на 06.06.2019 - не відомо.

Вищевказане, свідчить про штучне створення ситуації, за якої територіальна громада м. Києва позбавляється можливості зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яке вже визнано в судовому порядку (житлове приміщення не є «знищеним») (т. 1 а.с. 1-11).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2023 позов Печерської РДА у м. Києві до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», Департаменту комунальної власності м. Києва, КМР, Міністерства юстиції України, державного реєстратора КП «Реєстратор» Нікітіної Ю.В., Департаменту охорони культурної спадщини, ОСОБА_2 про скасування запису залишено без задоволення (т. 2 а.с.190-195).

В апеляційній скарзі, Печерська РДА у м. Києві, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що розпорядженням ВО КМР (КМДА) від 07.06.2018 № 96 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартир» зараховано до комунальної власності територіальної громади м. Києва трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 83,5 кв. м та передано до сфери управління Печерської РДА у м. Києві. На підставі договору купівлі-продажу спірна квартира перебувала у приватній власності ОСОБА_1 , якому було відомо про право територіальної громади м. Києва на спірну квартиру; про наявність судового спору, предметом якого є витребування вищезазначеної квартири; залишення в силі ухвали та накладення арешту на квартиру. Зазначені обставини не стали перепоною для подання відповідачем неправомірної заяви про «знищення» об`єкту нерухомого майна». Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують правомірність «знищення» об`єкту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 і внесення відповідних записів, при тому, що ані будинок, ані квартира АДРЕСА_1 не знищувалися і не втрачали свого цільового призначення (т. 3 а.с. 1-9).

12.12.2023 Міністерством юстиції України було надано пояснення, якими зазначено, що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зазначені будь-які документи, які стали підставою для внесення запису про знищення об`єкта нерухомого майна, а саме спірної квартири, тому державна реєстрація щодо знищення об`єкту нерухомого майна на спірну квартиру відбулася з порушенням норм законодавства та має бути скасована (т. 3 а.с. 64-66).

У судовому засіданні представник Печерської РДА у м. Києві - Мітін І.І. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представники ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували проти апеляційної скарги та просили її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент вчинення спірного запису щодо знищення об`єкту нерухомості власником квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значився відповідач, доказів визнання недійсним договору купівлі-продажу серія та номер 136, виданого 22.05.2017, суду не надано, а відтак суд дійшов висновку про дотримання державним реєстратором Нікітіною Ю.В. вимог пункту 75 Порядку № 1127 та відсутність правових підстав для задоволення вимог позову.

Але погодитись із такими висновками у повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.11.2016 у справі № 757/24274/15-ц рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2016 скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі КМР до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: ПН КМНО Марчук К.В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання спадщини відумерлою, задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 25.03.2014 між ОСОБА_10 , від імені якої на підставі довіреності, посвідченої ПН КМНО Марчук К.В. 26.02.2014 за реєстровим № 325 діяла ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , посвідчений ПН КМНО Марчук К.В. 25.03.2014, зареєстрований у реєстрі за № 471. Визнано спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 55,7 кв.м, яка відкрилася після смерті ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відумерлою, та передано її у власність територіальної громади м. Києва в особі КМР.

Розпорядженням ВО КМР (КМДА) від 07.06.2018 № 96 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартир» зараховано до комунальної власності територіальної громади м. Києва трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 83,5 кв. м та передано до сфери управління Печерської РДА у м. Києві.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна стало відомо, що квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 136, виданого 22.05.2017, перебуває в приватній власності ОСОБА_1 (номер запису про право власності 20528453).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.08.2018 у справі № 757/36707/18-ц заяву Голови Печерської РДА у м. Києві Мартинчука С. про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі задоволено, заборонено відчуження та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , що на праві власності належить ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 24.10.2018 державним виконавцем Кущ В.В. Печерського РВ ДВС м. Київ накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Підстава: постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 574930800, видана 24.10.2018, видавник: Печерський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 06.06.2019 державним реєстратором Нікітіною Ю.В., КП «Реєстратор», м. Київ (індексний номер рішення: 47230317) внесено запис про знищення об`єкта нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3 , яка на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 136, виданого 22.05.2017 перебувала в приватній власності ОСОБА_1 .

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

У даній справі, Печерська РДА у м. Києві звернулось до суду з позовом про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про знищення нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Однак, обраний позивачем спосіб судового захисту апеляційний суд уважає неналежним.

У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями статей 328, 329 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Відповідно до положень статей 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України встановлено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Саме власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України).

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі № 6-2407цс15, у постанові Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 756/4927/15-ц (провадження № 61-17621 св 21).

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) вказано, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зазначено, що за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Судовий захист повинен бути повним, відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки викладено у пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Звертаючись до суду з даним позовом, Печерська РДА у м. Києві, ставить на меті повернення у свою власність нерухомого майна, яке вибуло з її власності поза її волі, внаслідок вчинення запису у державному реєстрі про його знищення.

У даній справі ефективним способом захисту права власності є віндикаційний позов до особи, за якою зареєстровано право власності на спірну квартиру (останній набувач), а про незаконність запису у державному реєстрі про знищення нерухомого майна суд встановлює в ході розгляду справи і зазначає в мотивувальній частині рішення.

Звернення до суду із вимогою лише про скасування запису у Державному реєстрі про знищення спірного майна не є ефективним способом судового захисту і не призведе до відновлення порушених прав позивача.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19).

З огляду на вищевикладене, перевіривши матеріали справи та надані докази, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржуване судове рішення, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Відповідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Печерської районної у м. Києві державної адміністрації задовольнити частково.

Викласти мотивувальну частину рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 вересня 2023 року в редакції даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді