Справа № 133/502/24
Провадження № 22-ц/801/1574/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Щерба Н. Л.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 рокуСправа № 133/502/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк»

на заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 травня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № від 30 червня 2020 року,

Заочне рішення ухвалила суддя Щерба Н. Л.,

Рішення ухвалено у відсутності сторін у м. Козятин Вінницької області

Дата складення повного тексту рішення - 13 травня 2024 року,

Встановив:

У лютому 2024 року АТ «Таскомбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 червня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № . Відповідно до пункту 1.1 договору кредитодавець - товариство, зобов`язалося надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник - ОСОБА_1 , зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно пункту 1.3 договору позичальник зобов`язалася сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту № 4783829, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно пункту 2.1 кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені у паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті товариства.

Відповідно до пункту 2.2 цей договір, паспорт кредиту № 4783829 та Умови отримання фінансових кредитів складають єдиний кредитний договір.

Відповідно до умов паспорта кредиту № 43783829 та кредитного договору № від 30 червня 2020 року позичальнику ОСОБА_1 надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 40 386,59 грн.; строк користування - 48 місяців; річні проценти - 11,99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2,99 % від суми кредиту.

Кредит надається безготівковим шляхом протягом 3-х банківських днів від дня укладення договору (пункт 4 паспорта кредиту).

Позичальник підтвердила, що ознайомлена з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надану виходячи із обраних позичальником умов кредитування.

Відповідно до пункту 5.1 Умов отримання кредитів та інших послуг від товариства позичальник зобов`язується щомісячно у граничний термін повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти.

Взяті на себе обов`язки за кредитним договором кредитодавець виконав в повному обсязі, сума кредиту перерахована і отримана позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі (п. 4).

20 вересня 2021 року на підставі договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року АТ «Таскомбанк» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № , укладеним 30 червня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 , в сумі 55 365,71 грн.

Взяті на себе зобов`язання відповідачем не виконано в повному обсязі, а тому станом на 07 лютого 2024 року вона має заборгованість перед позивачем за кредитним договором № в сумі 55 365,71 грн., з яких: 32 017,25 грн. - заборгованість за основним боргом (в т. ч. прострочена), 4127,28 грн. - заборгованість за річними процентами (в т. ч. прострочена); 19 221,18 грн. - заборгованість за щомісячними процентами (в т. ч. прострочена). Позивач просив позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 55 365,71 грн. та суму сплаченого судового збору 3 028,00 грн.

Заочним рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 травня 2024 року позов АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 30 червня 2020 року в розмірі 32 017,25 грн. В решті завлених вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» судовий збір в розмірі 1 751,05 грн.

В апеляційній скарзі позивач АТ «Таскомбанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що посилання суду першої інстанції на те, що паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, в силу закону не є частиною кредитного договору, а є лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця з інформуванням про можливі умови договору, є хибним та таким що не відповідають обставинам справи. Проте, кредитний договір має чітке посилання на паспорт кредиту № 4783829, Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 04 травня 2020 року, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» та на обов`язковість їх застосування. Зі змістом та умовами кредитного договору, паспорта кредиту ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її підпис на вказаних документах.

Отже, сторонами були погоджені умови договору, зокрема і в частині сплати щомісячних процентів - 2,99 % від суми кредиту (згідно з графіком платежів); загальних річних процентів - 11,99 % від суми боргу за договором (згідно з графіком платежів).

Відповідач ОСОБА_1 у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надала.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 30 червня 2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № (а. с. 8).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно п.1.3 кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених у паспорті кредиту № 4783829, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору всі інші умови кредитного договору викладені в паспорті кредиту та на умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР».

Згідно п. 2.2 кредитного договору цей договір, паспорт кредиту № 4783829 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір.

Відповідно до умов паспорту кредиту № 478382 та кредитного договору № від 30 червня 2020 року позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 40 386,59 гривень, строк користування - 48 місяців, річні проценти 11,99 % від суми боргу за договором, щомісячні проценти 2,99 % від суми кредиту (а. с. 9-10).

Кредит надається безготівковим шляхом протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п. 4 паспорта кредиту).

Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних позичальником умов кредитування.

Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений у кредитному договорі (п. 1.4), отже кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача за період з 30 червня 2020 року по 07 лютого 2024 року (а. с. 48-86) та бухгалтерськими довідками (а. с. 38, 41).

29 травня 2023 року за вих. № 148511/70.2.1 на адресу відповідача було надіслано повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту (а. с. 88).

20 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу №200921, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передало (відступило) АТ «Таскомбанк» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за Кредитним договором№ від 30 червня 2020 року (а. с. 19-28).

Відповідно до умов п. 2.3. договору факторингу перехід від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» до АТ «Таскомбанк» відступлення права вимоги до боржників відбувається в день підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку № 2 до цього договору, але не раніше оплати фактором суми зазначеної в п. 3.1. договору.

На дотримання наведеної вище умови договору факторингу 20 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» був підписаний акт прийому-передачі реєстра прав вимоги до договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року, відповідно до якого включено право вимоги за кредитним договором № від 30 червня 2020 року (а. с. 35).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку не повернуті, а тому кредитор вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати свій обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Оскільки фактично отримані кошти відповідачем не повернуті, то загальна сума заборгованості за кредитним договором № від 30 червня 2020 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь АТ «Таскомбанк» становить 32 017,25 грн., з яких: 32 017,25 гривень - заборгованість за основною сумою боргу.

При цьому відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованості за річними процентами (у т. ч. прострочені) у розмірі 4127,28 грн. та заборгованості за щомісячними процентами (у т. ч. прострочені) у розмірі 19 221,18 грн., суд першої інстанції виходив з того, що ознайомлення із паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означають укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає себе кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором № від 30 червня 2020 року, укладеним боржником з «ФК «ЦФР», право вимоги від якого перейшло до позивача за договором факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року.

У п. 2.1. договору факторингу визначено, що в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в Реєстрі прав вимоги до позичальників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору і підписується одночасно з ним.

У Реєстрі прав вимоги до договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року позичальник ОСОБА_1 за кредитним договором № від 30 червня 2020 року значиться за порядковим номером 2702 (а. с. 36).

Як вбачається з матеріалів справи, з метою укладення кредитного договору ОСОБА_1 30 червня 2020 року підписала кредитний договір № та паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4783829, у якому сторонами визначена сума кредиту - 40 386,59 грн., строк надання кредиту - 48 місяців, порядок повернення кредиту (графік платежів) та інформація про орієнтовану вартість кредиту, а саме процентні ставки: щомісячні проценти - 2,99 % та річні проценти - 11,99 % (а. с. 9-10).

Тобто, умовами укладеного кредитного договору № від 30 червня 2020 року сторонами погоджено та встановлено сплату позичальником щомісячних процентів та річних процентів (п. 5), порядок сплати процентів за користування кредитом, погашення заборгованості та передбачено право банку вимагати від клієнта сплати сукупної вартості кредиту.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за річними процентами (у т. ч. прострочені) у розмірі 4127,28 грн. та заборгованості за щомісячними процентами (у т. ч. прострочені) у розмірі 19 221,18 грн., не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають фактичним обставинам справи, так як матеріалами справи доведено, що підписавши 30 червня 2020 року кредитний договір № і паспорт кредиту № 4783829, відповідач погодилася із встановленим розміром відсотків за користування кредитом.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі №554/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Отже, надані позивачем розрахунок і виписка з особового рахунку відповідача, є належними та допустимими доказами в справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитом, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого як основного боргу, так суми сплачених щомісячних процентів.

Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного банком розміру заборгованості та контррозрахунку відповідачем не надано.

За доведення факту погодження сторонами кредитного договору умов про плату за користування кредитом у вигляді сплати річних процентів та щомісячних процентів, і відсутності у розрахунку заборгованості по кредитному договору будь-яких інших видів нарахувань по кредиту, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення щомісячних процентів по кредитному договору.

Посилання суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 342/180/17 та від 23 травня 2022 року № 393/126/20, апеляційним судом відхиляються, оскільки обставини у цій справі є суттєво відмінними від обставин, встановлених у цих постановах Верховного Суду.

Зокрема, у даній справі встановлено, що споживач підписавши кредитний договір № від 30 червня 2020 року погодилася і з тим фактом, що цей договір, паспорт кредиту № 4783829 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 04 травня 2020 року, складають єдиний кредитний договір (п.2.2 Договору).

Із вказаного вбачається, що у кредитному договорі визначено конкретний паспорт кредиту та конкретні умови кредитування, з якими відповідача було ознайомлено, про що свідчить її особистий підпис у договорі та паспорті кредиту.

Отже, зміст паспорта кредиту за конкретних обставин справи може бути доказом укладення договору і в разі доведеності укладення кредитного договору умови, які зазначені в ньому, містить умови кредитного договору у відповідній частині, яка акцептована споживачем.

Встановлення того, чи є паспорт кредитування складовою кредитного договору, залежить від фактичних обставин справи, зокрема від того, чи акцептував споживач пропозицію оферента, яка міститься в паспорті споживчого кредитування. У разі встановлення, що споживач прийняв позитивне рішення та погодився на укладення кредитного договору відповідно до запропонованих кредитором умов (або на умовах, індивідуально визначених/деталізованих сторонами), про що свідчать як письмові докази, так і дії споживача, тоді обґрунтованим є висновок про те, що паспорт споживчого кредитування є складовою договору кредиту.

Отже, паспорт споживчого кредиту з врахуванням обставин кожної судової справи може бути доказом на підтвердження погодження сторонами умов кредитування, а також містити умови кредитного договору в частині, яка схвалена позичальником.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

З умов кредитного договору № від 30 червня 2020 року (п. 1.4) вбачається, що ОСОБА_1 , підписавши кредитний договір, доручила ТОВ «ФК «ЦФР» виплатити за рахунок отриманого кредиту, такі суми грошових коштів за наступними реквізитами:

- отримувач: ТОВ «ФК «ЦФР», сума 12 275,16 грн., призначення - погашення поточної заборгованості за моїм діючим кредитним договором № від 29/11/2019;

- отримувач: ТОВ «ФК «ЦФР», сума 19 488,22 грн., призначення - погашення поточної заборгованості за моїм діючим кредитним договором № від 09/04/2020;

- отримувач: ПАТ «Страхова компанія «ТАС», сума 7623,21 грн., призначення - оплата страхового платежу за договором страхування №-С від 30/06/2020;

- отримувач: ПАТ «Страхова компанія «ТАС», сума 800,00 грн., призначення - оплата страхового платежу за договором страхування №-ЛО від 30/06/2020;

- отримувач: ТОВ «Саппортю.УА», сума 200,00 грн., призначення - оплата за електронний ключ доступу до додатку «support.ua» SU від 30/06/2020.

Кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача за період з 30 червня 2020 року по 07 лютого 2024 року (а. с. 48-86) та бухгалтерськими довідками (а. с. 38, 41).

За тих обставин, що кредитні кошти використовувались відповідачем, а з умовами щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами вона погодилася, проте фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку позивачу АТ «Таскомбанк» повернуті не були, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення нарахованих річних процентів (у т. ч. прострочених) у розмірі 4127,28 грн. та заборгованості за щомісячними процентами (у т. ч. прострочених) у розмірі 19 221,18 грн.

Апеляційний суд вважає, що позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості за нарахованими відсотками, а висновки суду першої інстанції в частині відмовлених вимог спростовуються матеріалами справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за річними процентами (у т. ч. прострочені) у розмірі 4127,28 грн. та заборгованості за щомісячними процентами (у т. ч. прострочені) у розмірі 19 221,18 грн. з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення цієї частини позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог та задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає за необхідне збільшити розмір судового збору, стягнутого з відповідача на користь позивача за подачу останнім позовної заяви з 1751,05 грн. до 3028,00 грн.

Що стосується розподілу судових витрат зі сплати судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, варто зазначити наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з апеляційною скаргою позивач сплатив судовий збір у розмірі 4542,00 грн. (а. с. 158).

В апеляційній скарзі позивач АТ «Таскомбанк» просило рішення суду першої інстанції скасувати повністю, проте підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог апеляційним судом не встановлено.

З урахуванням того, що апеляційну скаргу АТ «Таскомбанк» задоволено частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні процентів у загальному розмірі 23 348,46 грн. (4127,28 грн. + 19 221,18 грн.), що становить 42,17 % від ціни позову, то за подання апеляційної скарги на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1915,36 грн. (4542,00 грн. х 42,17 / 100).

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що з відповідача ОСОБА_1 підлягають до стягнення понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1915,36 грн. у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 травня 2024 року в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 23 348,46 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 30 червня 2020 року станом на 07 лютого 2024 року за нарахованими відсотками в розмірі 23 348,46 грн., із яких: заборгованість по річним процентам (в тому числі прострочена) - 4127,28 грн., заборгованість по щомісячним процентам (у тому числі прострочена) - 19 221,18 грн.

Заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 травня 2024 року в частині стягнення судових витрат змінити, збільшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви з 1751,05 грн. до 3028,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судовий збір за подання апеляційної скарги розмірі 1915,36 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник