ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/749/24
Провадження №2/477/802/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В,.

із секретарем судових засідань - Клюсевич-Шараповою Н.М.,

розглянувши в м. Миколаєві без участі сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права на земельну частку,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому, з врахуванням уточнених вимог, просила визнати за нею право на земельну частку (пай), яке вона отримала відповідно до укладеного з ОСОБА_2 14 грудня 2001 року договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Південні товарній біржі, за яким вона купила земельну частку (пай) розміром 6,89 умовних кадастрових гектарів, в межах Воскресенської селищної ради Миколаївського району (на той час - Жовтневого району) Миколаївської області.

Вказуючи, що між ними були домовлено всі умови договору, який був укладений у письмовій формі і він був повністю виконаний, тобто вона передала власнику вартість частки (паю) і після підписання договору отримала сертифікат на неї, проте на тепер з`ясувала, що нормами цивільного законодавства передбачено обов`язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу такого виду майна. До того ж на тепер дізналася, що ОСОБА_2 помер в 2003 році.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про його час та місце повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила розглянути справу без їх участі, а позов задовольнити.

Представник відповідача подав заяву, в якій вказав, що визнає позов і вважає можливим розглянути справу без його участі.

Суд, з врахуванням визнання позову, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін в підготовчому судовому засіданні згідно з положеннями ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

14 грудня 2001 року між ОСОБА_2 та позивачкою, яка на той час мала прізвище ОСОБА_1, був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого перший - продав, а остання - купила право на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії МК № 0088221, виданого, 27 жовтня 1997 року, зареєстрованого 01 жовтня 1997 року в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 2518, розміром 6,89 умовних кадастрових гектарів в КСП ім. Димитрова в межах Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (тепер - територія Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області.

Договір був укладений в письмовій формі на Південній товарній біржі і зареєстрований там під № 11318.

В той же час позивачці стало на тепер відомо, що для вчинення реєстраційних дій з нерухомістю потрібно щоб договір купівлі-продажу був укладений в письмовій формі та посвідчений нотаріально.

Проте на тепер нотаріально посвідчити договір неможливо, так як ОСОБА_2 помер.

Відповідно до статті 42 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

Угоди, згідно зі статтею 42 ЦК УРСР можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

За правилами статті 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язаний передати майно у власність покупця, а останній зобов`язаний прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму.

Право власності на майно, придбане за таким договором настає відповідно до ст. 128 того ж кодексу з часу передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що між сторонами відбулася домовленість про купівлю-продаж земельної частки (паю).

На підтвердження угоди між сторонами був підписаний в простій письмові формі договір купівлі-продажу від тієї ж дати, зареєстрований на товарній біржі.

Після укладення договору позивачка сплатила власнику повну вартість земельної частки та отримала сертифікат серії МК № 0088221, виданого, 27 жовтня 1997 року, який підтверджує право на неї.

В той же час, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу прав на нерухоме майно не відбулося, що не дає можливості позивачці володіти своїм правом та користуватися ним або ж розпорядитися.

На час укладення договору заборони на продаж землі чи земельної частки (паю) не існувало.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України, фізична особа має право мати у своїй власності будь-яке майно, яке вона придбала внаслідок правочинів не заборонених законом.

Право власності на землю гарантується Конституцією України, яке набувається та здійснюється відповідно до чинного законодавства.

Статтею 6 Земельного Кодексу України (в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин) передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки у разі: купівлі-продажу, дарування, та обміну.

Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Державного комітету України по земельних ресурсах №14/5/48 від 06.06.1996 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1996 року за №324/1349 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №84/5/232 від 08.08.2005 року) - громадяни мають право продавати або іншими способами відчужувати (заповідати, дарувати, обмінювати) без зміни цільового призначення земельні ділянки, а також право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом (п.2.2.); договір відчуження земельної ділянки посвідчується в нотаріальному порядку (п.2.3.).

Згідно з частиною третьою статті 18 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року, який втратив чинність 01 січня 2002 року, тобто діяв на час виникнення спірних правовідносин, придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, проводиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку.

В ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР визначено, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК України).

Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що ОСОБА_2 та позивачка узгодили всі суттєві умови угоди, в тому числі й ціну, а потім виконали зобов`язання за ним, тому такий договір купівлі-продауж земельної частки (паю) слід вважати дійсним.

Згідно вимог ст.3 Указу Президента України № 666/94 від 10.11.1994 року невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарські виробництва», право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу дарування, міни, успадкування, застави.

Відповідно до п.17 Перехідних положень ЗК України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючі документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

З врахуванням того, що позивачка у відповідності до чинного на час укладення договору купівлі-продажу законодавства придбала право на земельну частку (пай), тому суд вважає можливим визнати за нею право на отриману земельну частку розміром 6,89 умовних кадастрових гектарів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії МК № 0088221, виданого 27 жовтня 1997 року, зареєстрованого 01 жовтня 1997 року в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 2518, розміром 6,89 умовних кадастрових гектарів в КСП ім. Димитрова в межах Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (на тепер територія Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області), яке вона набула за укладеним 14 грудня 2001 року договором купівлі-продажу між нею та ОСОБА_2 (на той час мала прізвище ОСОБА_1 ), зареєстрованого на Південній товарній біржі під № 11318.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя Р.В. Козаченко