Справа № 133/3941/23
Провадження № 22-ц/801/1541/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Міхасішина І. В.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кучер Ганна Миколаївна, на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Пєтухової Н. О. в залі суду в м. Козятині Вінницької області,

у цивільній справі № 133/3941/23 за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,

встановив:

Короткий зміст вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.

В обґрунтування заяви зазначила, що їй - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09.07.2020 призначено пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з матеріалами пенсійної справи страховий стаж врахований по 31.07.2020 та становить 28 років 9 місяців 10 днів. Так як трудову книжку, де були усі записи на підтвердження усіх періодів роботи, було втрачено, для зарахування до страхового стажу періодів роботи відображеній у ній до Пенсійного фонду України надавалися відповідні уточнюючі довідки та архівні довідки. До її страхового стажу не враховано періоди роботи з жовтня 1978 року по 28.08.1979 року в КП «Жмеринська текстильно-галантерейна фабрика «Світанок», яка ліквідована без правонаступництва, по причині того, що у архівних довідках, виданих архівним відділом комітету Жмеринської міської ради Вінницької області зазначено її прізвище ОСОБА_3 та в довідці про заробітну плату зазначено в 1978 році ОСОБА_3 , в 1979 році ОСОБА_3 , у зв`язку з розбіжностями в імені та скороченням в імені та по батькові в довідках вказаний період не може бути зарахований при обчисленні страхового стажу, що створює їй перешкоди в оформленні пенсії. У зв`язку з чим просить встановити факт належності їй архівних довідок від 29.07.2020 №01-14-141, архівної довідки від 20.08.2019 №01-14-186, що видані архівним відділом виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області заявнику ОСОБА_1 . Встановлення цього юридичного факту необхідне заявнику для реалізації права на соціальний захист, а саме, зарахування спірного періоду з жовтня 1978 року по 28.08.1979 року періоду роботи до страхового стажу.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 травня 2024 року закрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки підставою звернення ОСОБА_1 до суду із даною заявою про встановлення факту належності їй документів на підтвердження страхового стажу є рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії за віком, заявник має право на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, яким є територіальне Управління Пенсійного фонду України. Так само заявник не була позбавлена можливості оскаржити таке рішення до Пенсійного фонду України. Такого висновку суд першої інстанції дійшов з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) та постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У червні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кучер Г. М., подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, які зроблені з порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 травня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2024 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 червня 2024 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 червня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду на 09 липня 2024 року о 11:40 год.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження у справі не врахував положення ч. 1 ст. 293 ЦПК України, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав та справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Вказує, що заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, а не про встановлення факту трудового стажу, суд першої інстанції неправильно визначився із підсудністю даних правовідносин та безпідставно закрив провадження у цій справі, при цьому не врахував також той факт, що у заявника відсутня трудова книжка і відсутні правові підстави для оскарження відмови Пенсійного фонду у зарахуванні періоду роботи з жовтня 1978 року по 28.08.1979 року в КП «Жмеринська текстильно-галантерейна фабрика «Світанок до адміністративного суду, так як архівні довідки містять розбіжності у написанні імені та по - батькові заявника, тому єдиним способом захисту порушених прав щодо пенсійного забезпечення є встановлення факту належності правовстановлюючих документів.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Від представника заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшло клопотання про проведення розгляду справи за відсутністю представника Головного управління, на підставі наявних матеріалів справи, рішення по справі просить прийняти відповідно до вимог чинного законодавства.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Кучер Г. М. надійшла заява, в якій просить розгляд справи провести за відсутності заявника та її представника, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 у своїй заяві зазначила, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а необхідність у встановленні даного факту виникла через ті обставини, що заявник втратила трудову книжку, і підтвердженням цьому є рішення Дарницького районного суду міста Києва справа № 2-3196/12р., і для підтвердження стажу, який був відображений у втраченій трудовій книжці зібрала всі необхідні архівні довідки та уточнюючі довідки.

З поданої заяви до суду вбачається, що заявник, звернулася до суду в порядку окремого провадження та просила суд встановити факт належності правовстановлюючих документів - а саме архівної довідки від 29.07.2020 року № 01-14-141, архівної довідки від 20.08.2019 р. № 01-14-186, що видані архівним відділом виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, належать саме ОСОБА_1 , так як ці довідки містять розбіжності з паспортними даними заявника.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

Разом із тим, аналіз наведених цивільних процесуальних норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

При цьому Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 742/2762/22 (провадження № 61-5390св23).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, повинна розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Разом із тим, слід ураховувати, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження судом буде встановлено спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 294 ЦПК України).

При цьому необхідно врахувати, що під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права (постанова Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 761/16555/23 (провадження № 61-13311св23)).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а відтак ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 379 ЦПК України.

При цьому, оскільки справа направляється для продовження розгляду, то апеляційний суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кучер Ганна Миколаївна, задовольнити.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 травня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 липня 2024 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. В. Міхасішин