Справа № 760/1602/24
Провадження № 2/752/4388/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 липня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

у січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 2 200,00 доларів США боргу за розпискою від 22.06.2022 року, 137,50 доларів США - проценти за користування позикою, 92,59 доларів США - 3 % річних від простроченої суми, що станом на 17.01.2024 року складає еквівалент 92 149,01 грн, а також 1 211,21 грн сплаченого судового збору та 10 000,00 грн витрат, понесених на правничу допомогу.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22.06.2022 року між ним та відповідачем укладено договір позики грошей, відповідно до умов якого, позивач передав в борг ОСОБА_2 2 200,00 доларів США, які остання зобов`язалася повернути до 22.09.2022 року.

Однак, відповідач суму позики не повертає, ухиляється від її повернення.

Позику оформлено шляхом написання та підписання відповідачем розписки.

Крім того, позивач зауважує, що відповідач зобов`язана сплатити проценти за користування позикою відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

В зв`язку з тим, що позичальник борг вчасно не повернула, з неї також підлягають стягненню суми, передбачені ст. 625 ЦК України, а саме 3 % річних.

На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою від 15.04.2024 року, після передачі вказаної справи за підсудністю із Солом`янського районного суду м. Києва, відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 35).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до розписки від 22.06.2022 року, ОСОБА_2 отримала від позивача грошові кошти в сумі 2 200,00 доларів США, які зобов`язалася повернути у строк до 22.09.2022 року (а.с. 6).

Проте відповідач свої зобов`язання за розпискою не виконала, кошти не повернула.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Аналогічного правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 22.08.2019 року в справі № 369/3340/16-ц.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на досліджені судом докази, наявні у справі, суд приходить до висновку, що між сторонами у належній формі укладено договір позики від 22.06.2022 року, проте відповідач порушила свої зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів, вчинена сторонами письмова форма договору позики не лише є доказом факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.

Своїм підписом відповідач засвідчила, що її волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає її внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наданого позивачем розрахунку, за період дії спірного договору позики проценти за користування позикою становлять 137,50 доларів США, та за період з 23.09.2022 року по 17.01.2024 року 3 % річних від простроченої суми складають 92,59 доларів США.

Враховуючи, що відповідач зобов`язання щодо повернення коштів у строк, визначений договором позики, а саме до 22.09.2022 року, не виконала, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики в розмірі 2 200,00 доларів США, а також проценти, передбачені ч. 1 ст. 1048 ЦК України в розмірі 137,50 доларів США, та 3 % річних, визначених ст. 625 ЦК України в розмірі 92,59 доларів США.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року в справі № 922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн позивач надав суду: свідоцтво серії КС № 11168/10 від 17.07.2023 року, ордер на надання правової допомоги від 17.01.2024, року, договір про надання правової допомоги від 04.01.2024 року, укладений між клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Чубенком М.С., акт про надану правничу допомогу від 17.01.2024 року, в якому визначені та надані послуги на загальну суму 10 000,00 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Оскільки, позивачем в передбаченому ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, в сумі 1 211,21 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 200,00 дол. США (дві тисячі двісті доларів США 00 центів) боргу за розпискою від 22.06.2022 року, 137,50 дол. США (сто тридцять сім доларів США 50 центів) - проценти за користування позикою, 92,59 дол. США (дев`яносто два долари США 59 центів) - 3 % річних від простроченої суми, що станом на 17.01.2024 року складає еквівалент 92 149,01 грн (дев`яносто дві тисячі сто сорок дев`ять гривень 01 копійку).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 211,21 грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень 21 копійку) сплаченого судового збору та 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , остання відома адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; остання відома адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко