ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м.Суми

Справа №591/11940/23

Номер провадження 22-ц/816/973/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

сторони:

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 січня 2024 року у складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 24 січня 2024 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року АТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 93170 грн 61 коп.

Вимоги мотивовано тим, що 13 жовтня 2016 року між банком та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань станом на 14 жовтня 2023 року утворилася заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 жовтня 2016 року у розмірі 93170 грн 61 коп., з яких: 56290,18 грн заборгованість за кредитом, 36880,43 грн заборгованість за відсотками, яку банк просив стягнути на свою користь.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 січня 2024 року позовні вимоги АТ «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 13 жовтня 2016 року в розмірі 27617,55 грн та судові витрати в розмірі 795,59 грн.

В апеляційній скарзі АТ «АКЦЕНТ-БАНК», посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, а також стягнути судові витрати пов`язані з поданням апеляційної скарги в розмірі судового збору.

Вказує, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідач підтвердив факт ознайомлення з умовами кредитування, оскільки укладений договір є договором оферти. Доводить, що станом на час укладення договору, банком надано позичальнику всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, в результаті чого сторонами і було підписано кредитний договір.

Скориставшись кредитними коштами відповідач, відповідно до ст. 1048 ЦК України, у будь-якому випадку повинен сплатити проценти.

Не погоджується із визначним до стягнення розміром заборгованості по тілу кредиту, зазначає, що сумніви суду щодо розрахунку заборгованості є необґрунтованими і на підтвердження правильності розрахунку надав банківську виписку.

В частині задоволених вимог рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н від 13 жовтня 2016 року, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 12).

Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне: «Я згоден (-на) з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між мною та банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден (-на) з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайта www.a-bank.com.ua. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно ознайомлюватись з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua.

Тип кредитної картки, її номер, термін дії, або інші умови кредитування в анкеті-заяві не зазначено.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», які відповідачем не підписані (а.с. 51-58).

В АТ «АКЦЕНТ-БАНК» ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картки № НОМЕР_2 , строком дії до серпня місяця 2020 року, № НОМЕР_3 , строком дії до вересня місяця 2026 року (а.с. 49).

За даними довідки за лімітами по кредитному договору № б/н від 13 жовтня 2016 року за період з 13 жовтня 2016 року по 14 жовтня 2023 року кредитний ліміт з 4800 грн неодноразово збільшувався, а 29 серпня 2023 року було збільшено до 56300 грн (а.с. 50).

Із виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 від 14 жовтня 2023 року вбачається, що відповідачка користувалася кредитним коштами та вносила кошти в рахунок погашення заборгованості (а.с. 13-48).

Згідно з розрахунком, наданим АТ «АКЦЕНТ-БАНК», станом на 14 жовтня 2023 року утворилася заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 жовтня 2016 року у розмірі 93170 грн 61 коп., з яких: 56290,18 грн заборгованість за кредитом, 36880,43 грн заборгованість за відсотками (а.с. 5-11).

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками за порушення виконання зобов`язання, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі не було досягнуто домовленості у належній формі, передбаченій законодавством, щодо істотних умов такого договору, не узгоджено у письмовій формі розміру відсотків за користування кредитом, а тому сплачені ОСОБА_1 кошти безпідставно спрямовувались банком на оплату відсотків, а не зараховувались у повному обсязі на оплату зобов`язань за тілом кредиту

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції щодо відмови позивачу у стягненні відсотків узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Підставами позовних вимог АТ «АКЦЕНТ-БАНК» є неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, укладеного шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, та стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсоткам за користування кредитними коштами, визначеними відповідно до вказаних Умов та правил, а також Тарифів банку.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Як передбачено ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому його сторонами погоджується розмір кредиту, умови його надання, повернення, сплати процентів за користування кредитом, застосування неустойки у разі неналежного виконання зобов`язання.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У заяві позичальника від 13 жовтня 2016 року процентна ставка не зазначена (а.с. 12).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13 жовтня 2016 року, посилався на Тарифи надання банківських послуг, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у А-БАНКУ, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов та Правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Слід зазначити, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за даними виписки по картці від 14 жовтня 2023 року у період користування кредитом на погашення заборгованості за кредитним договором від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 було сплачено банку 133955,50 грн, які банк безпідставно спрямував на погашення заборгованості за процентами, а сума отриманих відповідачем кредитних коштів становить 161573,10 грн (а.с. 13-48).

За встановлених обставин, саме різниця між фактично отриманими та використаними кредитними коштами та сумою внесених коштів на погашення заборгованості обґрунтовано визначена судом до стягнення на користь банку і становить заборгованість за тілом кредиту у розмірі 27617,55 грн (161573,10 грн 133955,50 грн).

Висловлюючи незгоду із зробленим судом розрахунком заборгованості по тілу кредиту, апелянтом не надано на його спростування свого контррозрахунку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом з підстав, наведених вище, і доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду в цій частині.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367-369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 січня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов