РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Володимирська державна нотаріальна контора про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини,

встановив:

Позивач звернувся в суд із позовом до ОСОБА_5 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Володимирська державна нотаріальна контора про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилась спадщина. Позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 .

Зазначає, що він та відповідач подали заяви про прийняття спадщини до Володимир-Волинської державної нотаріальної контори.

В березні 2023 позивач дізнався, що відповідач оформив право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 та зняв його з реєстраційного обліку за місцем проживання в цій квартирі.

Станом на 22.03.2023 відповідач виселив його із даної квартири.

У Володимирській нотаріальній конторі позивачу повідомили, що він надав письмову відмову від прийняття спадщини. Однак такої згоди не давав. У нотаріальній конторі він дав усну згоду на спадкування майна після смерті ОСОБА_6 , зокрема житлового будинку по АДРЕСА_2 . Згоду на спадкування квартири по АДРЕСА_3 він не давав. Зазначає, що помилився при поданні заяви про відмову від прийняття спадщини, оскільки не мав наміру відмовлятись від прийняття спадщини у вигляді квартири по АДРЕСА_3 .

Просить визнати недійсною відмову від прийняття спадщини на квартиру АДРЕСА_1 , яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 .

Ухвалою судді від 20.04.2023 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

02.06.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_6 . Після смерті мами, ОСОБА_1 сам запропонував йому піти до нотаріуса та написати заяву про відмову від прийняття спадщини. ОСОБА_1 особисто повідомив нотаріусу, що хоче, щоб квартира належала сину, оскільки така була воля ОСОБА_6 . Нотаріус роз`яснив ОСОБА_1 наслідки подання заяви про відмову від спадщини. ОСОБА_1 були зрозумілі наслідки подання такої заяви. Після чого нотаріус підготувала письмову заяву, яку позивач перечитав і сказав, що йому все зрозуміло та підписав заяву.

Також нотаріус роз`яснила ОСОБА_1 , що він може відкликати заяву про відмову від прийняття спадщини до закінчення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. ОСОБА_1 залишився проживати у квартирі АДРЕСА_1 . Була домовленість, що ОСОБА_1 проживає у даній квартирі та сплачує житлово-комунальні послуги. Однак ОСОБА_1 не сплачував за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 30 000 грн, яку відповідач особисто сплатив. ОСОБА_1 повідомив, що не буде оплачувати житлово-комунальні послуги. Оскільки відповідач не мав змоги оплачувати за житлово-комунальні послуги за позивача, а тому він повідомив ОСОБА_1 , що буде продавати дану квартиру. На що позивач сказав, що йому всеодно, оскільки в нього є ще батьківська квартира.

03.11.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 303/2113/19 вказав, що зміна думки про відмови від спадщини через поведінку особи, на користь якої відмовлено, не є підставою для визнання заяви про відмову недійчною через уведення в оману.

04.04.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/11731/15-ц вказав, що помилка через недбальство, незнання закону чи неправильного його тлумачення не є підставою для визнання відмови від прийняття спадщини недійсною.

Оскільки позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження вимог, що заява про відмову від прийняття спадщини була складена внаслідок помилки, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 20.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, в обґрунтування надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні позову. Пояснення надала аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні державний нотаріус ОСОБА_4 суду пояснила, що до неї звернувся ОСОБА_1 із своїм сином ОСОБА_5 з приводу написання заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . ОСОБА_1 було роз`яснено природу такої заяви, наслідки її подання та можливість у встановлений законом строк відкликати її. Надані роз`яснення були йому зрозумілі. Під час подання цієї заяви ОСОБА_1 був тверезий, адекватний. У неї не виникало жодних сумнівів у його дієздатності. ОСОБА_1 не висловлював бажання подати заяву про прийняття спадщини.

Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, дослідивши і оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.04.2017. Дана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу та копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_5 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 .

Із свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на спадкове майно.

Із матеріалів спадкової справи №250/2020 встановлено, що 06.07.2020 до Володимир-Волинської державної нотаріальної контори звернувся позивач ОСОБА_1 із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 .

Відповідач ОСОБА_5 08.04.2021 подав заяву до Володимир-Волинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

08.04.2021 державним нотаріусом видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину, яка складається з квартири, що знаходиться у АДРЕСА_4 .

Підставою звернення до суду позивач зазначає, що не відмовлявся від прийняття спадщини та помилився при написанні заяви про відмову від прийняття спадщини, оскільки вважав, що підписав заяву про прийняття спадщини. Тобто, підставою вимоги про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини позивач зазначив написання цієї заяви під впливом помилки.

Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України.

Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України).

Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга статті 1274 ЦК України).

Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частина 3 ст. 203 ЦК України визначає загальні вимоги до волевиявлення учасника правочину, яке повинне відповідати внутрішній волі та бути вільним від факторів, що викривляють уявлення особи про зміст правочину при формуванні її волевиявлення чи створюють хибне бачення існування та змісту волевиявлення. Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у ст.ст. 229-233 ЦК України.

Правовідносини, пов`язані із вказаними підставами визнання правочину недійсним, врегульовані ч. 1 ст. 229 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Таким чином, підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом помилки, є саме помилка в природі правочину, а не помилка в розрахунку одержання користі від правочину.

Крім цього, сторона, яка посилається на ст. 229 ЦК України, як на підставу для визнання договору дарування недійсним, повинна довести, що фактично укладено інший правочин і досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, і що вона помилково вважала один правочин за інший, тобто допустила істотну помилку - помилку в природі правочину.

Тобто, саме сторона правочину повинна довести, що вона помилялася щодо правової природи правочину, що мала намір укласти інший договір.

Відповідно до ст.ст. 12, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Всупереч наведених норм, на підтвердження того, що при написанні відмови від прийняття спадщини ОСОБА_1 помилявся щодо природи цієї заяви і що ця помилка має істотне значення, позивач та його представник не надав суду жодних доказів.

Не надано суду доказів того, що на момент написання заяви про відмову від прийняття спадщини, ОСОБА_1 мав намір написати саме заяву про прийняття спадщини.

Водночас, в судовому засіданні державний нотаріус ОСОБА_4 підтвердила, що ОСОБА_1 звернувся до неї з приводу написання заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . Йому було роз`яснено природу такої заяви, наслідки її подання та можливість у встановлений законом строк відкликати її. Надані роз`яснення були йому зрозумілі. Під час подання цієї заяви ОСОБА_1 був тверезий, адекватний. У неї не виникало жодних сумнівів у його дієздатності. ОСОБА_1 не висловлював бажання подати заяву про прийняття спадщини.

Вказані обставини свідчать про обізнаність позивача зі своїми правами як на прийняття спадщини, так і на відмову від неї.

Таким чином, звернення ОСОБА_1 до нотаріуса з приводу подання заяви про відмову від прийняття спадщини, котрому роз`яснено правову природу такої заяви і наслідки подання якої позивачу були зрозумілими, обговорення позивачем саме заяви про відмову від прийняття спадщини, а не подання заяви про прийняття спадщини, в сукупності свідчать про те, що волевиявлення позивача було вільним, відповідало його внутрішній волі і було спрямоване саме на подання заяви про відмову від прийняття спадщини, а не подання заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, позивач та його представник не надали суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що заява про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 була подана позивачем внаслідок помилки щодо природи цього правочину.

Факт проживання позивача після подання заяви про відмову від спадщини в квартирі, яка входила до складу спадкового майна, жодним чином не свідчить про помилку позивача при здійсненні волевиявлення на відмову від прийняття спадщини, оскільки позивач та відповідач погодили, що після прийняття ОСОБА_5 , позивач ОСОБА_1 і надалі буде проживати у даній квартирі.

Суд бере до уваги, що зміна думки щодо відмови від спадщини у зв`язку з невиконанням певних домовленостей у подальшому (через три роки) особою, на користь якої здійснено таку відмову, не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання такої відмови недійсною.

Також не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що йому не було відомо зміст заяви про відмову від прийнтяття спадщини, так як її не надано для читання, оскільки такі в судовому засіданні повністю спростовані поясненням державного нотаріуса Билень Н.П., котра підтвердила, що заява про відмову від прийняття спадщини була надана ОСОБА_1 для ознайомлення, після чого ним особисто була підписана, без зауважень.

Пояснення державного нотаріуса є належним, достовірним, допустимим доказом, повністю узгоджуються з іншими обставинами справи, не спростовані позивачем жодними доказами, а тому суд не вбачає підстав для ненадання їм доказового значення.

Не відповідають дійсним обставинам справи і не беруться до уваги обгрунтування позивача та його представника про те, що позивач перебував в стані алкогольного сп`яніння, а тому при написанні заяви про відмову від прийняття спадщини допустив помилку щодо природу провочину, оскільки такі доводи в судовому засіданні повністю спростовані поясненнями державного нотаріуса та не підтверджуються жодними іншими доказами.

Таким чином, судом встановлено відсутність передбачених ст. 229 ЦК України підстав для визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною.

Оскільки позивач жодними належними та допустимими доказами не довів, що при написанні заяви про відмову від прийняття спадщини дійсно мала місце помилка, а також, що вона має істотне значення,та беручи до уваги, що дані доводи позивача повністю спростовані вищенаведеними дослідженими та перевіреними доказами, тому вимоги позивача є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, ст. 229 ЦК України суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Володимирська державна нотаріальна контора про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 .

Головуючий:/підпис/

Виготволено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А Каліщук