Провадження № 22-ц/4808/690/24
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,

секретаря: Кузів А.В.,

з участю: представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Шамотайла О.В. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обгрунтований тим, що 04 січня 2011 року її прийнято на посаду лікаря-офтальмолога до Івано-Франківської міської поліклініки № 4. В подальшому зазначена установа була реорганізована шляхом злиття у КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги».

Наказом директора КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» № 283/ос від 09 серпня 2021 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади лікаря-офтальмолога хірургічного відділення СП «Міська поліклініка № 4» у зв`язку зі скороченням чисельності працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України).

Вважала звільнення незаконним, оскільки відповідачем не було дотримано встановленої законом процедури звільнення. Так, позивачка не була попереджена про звільнення та їй не пропонували вакантні посади відповідно до її освіти, досвіду та кваліфікації, які існували на день звільнення. Крім того, відповідачем не враховано переважне право позивача на залишення на роботі, зважаючи на її кваліфікацію, стаж, проходження нею у 2017 році атестації на визначення знань та практичних навичок, участь у численних конференціях та семінарах, а також виходячи із того, що вона була єдиною особою в сім`ї із самостійним доходом, оскільки її чоловік перебував на обліку в Івано-Франківському міському центрі зайнятості як безробітний.

Крім того, позивачка вказувала на порушення відповідачем встановленого статтею 43 КЗпП України порядку розгляду профспілкою подання про звільнення працівника, оскільки не знала про дату, час та місце розгляду подання, у зв`язку з чим була позбавлена можливості подати будь-які заяви, заперечення чи пояснення, скористатися правовою допомогою. А тому вважала, що за вказаних обставин згода профспілки на розірвання трудового договору з позивачем не може бути визнана такою, що має юридичне значення.

За наведених обставин просила визнати незаконним та скасувати наказ КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» № 283/ос від 09 серпня 2021 року про звільнення ОСОБА_3 з посади лікаря-офтальмолога хірургічного відділення СП «Міська поліклініка № 4»; поновити ОСОБА_3 на посаді лікаря-офтальмолога з 09 серпня 2021 року; стягнути з КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

Вважає, що судом не враховано, що під час звільнення позивачки з посади в КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» порівнювали не всіх працівників на предмет вищої чи нижчої кваліфікації і продуктивності праці, як цього вимагає стаття 42 КЗпП України. Так, відповідачем, зокрема не було порівняно позивачку із ОСОБА_4 , яка на момент процедури звільнення уже не перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. При цьому направлення ОСОБА_4 для роботи у складі ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 не могло бути підставою для виключення її з порівняння з іншими працівниками.

На думку представника скаржниці, відповідачем не було встановлено чітких критеріїв для визначення кваліфікації та продуктивності праці та надано упереджену характеристику його довірительці, що вплинуло на законність її звільнення. Суд першої інстанції, розглядаючи цей спір, вказані обставини також не врахував, зокрема, не взяв до уваги, що ОСОБА_3 мала більший стаж роботи, ніж інші лікарі-офтальмологи, а також більший коефіцієнт навантаження.

Крім того, ОСОБА_3 підвищувала свій фаховий рівень на стажуванні у 2017 році та на курсах тематичного удосконалення лікарів у 2020 році, брала участь у численних конференціях, та семінарах. При цьому, зазначення у характеристиці про те, що вона не приймала участі в пропаганді медичних знань, не проводила виступи на лікарських конференціях є необгрунтованим, оскільки в характеристиках інших працівників про це не згадується. Аналогічно представник скаржниці вважає таким, що не має значення посилання в її характеристиці на нетактовну поведінку із пацієнтами, оскільки вказане не підтверджується жодними доказами.

Крім того, суд першої інстанції не врахував порушення статті 43 КЗпП України під час звільнення ОСОБА_3 з посади, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення. Так, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що останню завчасно повідомляли про дату та час засідання профспілкового органу. За відсутності таких доказів розгляд подання про звільнення без участі працівника, який належним чином не був повідомлений, є грубим порушенням процедури розірвання трудового договору.

Зважаючи на це, представник скаржниці просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позов ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу директорка КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» ОСОБА_5 покликаєтьсявся на законність та обґрунтованість рішення суду. Натомість, доводи апеляційної скарги вважав такими, що не містять підстав для його скасування.

Зазначила, що на момент подання порівняльної таблиці з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, ОСОБА_4 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто мала заборону на звільнення відповідно до статті 184 КЗпП України. Вийшовши з відпустки, вона була направлена для роботи у складі військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 . Робота у складі військово-лікарської комісії має зовсім іншу специфіку порівняно з прийомом пацієнтів в амбулаторно-поліклінічних умовах, а тому ОСОБА_4 не підлягала порівнянню з іншими лікарями-офтальмологами підприємства під час їх скорочення. З огляду на це, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Представниця відповідача вказує також на те, що представник апелянтки неправильно розрахував продуктивність праці лікарів-офтальмологів.

Крім того, зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження нетактовного відношення ОСОБА_3 до пацієнтів не відповідають дійсності, оскільки картка усного звернення ОСОБА_6 , якому позивачка відмовилася поміряти очний тиск, наявна у матеріалах справи та надавалася представнику ОСОБА_3 на його адвокатський запит. При цьому останню не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за нетактовне ставлення до пацієнтів виключно з доброї волі роботодавця.

Розбіжності у вихідних даних характеристик працівників, на думку представника відповідача, є цілком логічними, оскільки характеристики на кожного лікаря-офтальмолога складалися його безпосереднім керівником, тобто різними особами.

З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що ними правильно встановлено, що кваліфікація позивачки є об`єктивно нижчою порівняно з іншими лікарями, що свідчить про законність її звільнення з посади. При цьому звертає увагу суду на те, що визначення компетенції та продуктивності праці працівника є виключно компетенцією самого роботодавця.

Крім того, на думку представника відповідача, профспілкою були повністю виконані вимоги статті 43 КЗпП України, що в сукупності вказує на правильність висновку суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 задоволено. Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 травня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» № 283/ос від 09 серпня 2021 року про звільнення ОСОБА_3 з посади лікаря-офтальмолога хірургічного відділення СП «Міська поліклініка №4». Поновлено ОСОБА_3 на посаді лікаря-офтальмолога з 09 серпня 2021 року. Стягнуто з КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 153 420,9 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження зарплати в межах суми за один місяць в сумі 5 999,7 грн допущено до негайного виконання.

Проте, постановою Верховного Суду від 20 березня 2024 року касаційну скаргу КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» задоволено частково. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року скасовано.

Справу № 344/14664/21 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Враховуючи належність повідомлення відповідача та надані ним пояснення в попередніх засіданнях, апеляційний суд відповідно до положень статті 372 ЦПК України не вбачає перешкод розглядові справи у відсутності учасника справи.

Представник позивачки в судовому засіданні просив провадження у справі закрити з підстав відсутності предмету спору. Ухвалою суду йому відмовлено в заявленому клопотанні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб 10.09.2009 року ОСОБА_7 зареєстрував шлюб із ОСОБА_8 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 .

04.01.2011 року заведена трудова книжка ОСОБА_3 (а.с. 6-8 т.1). 04.01.2011 Івано-Франківською міською поліклінікою № 4 видано Наказ № 2-к Про прийом на роботу лікаря-офтальмолога ОСОБА_3 (а.с. 41 т.1).

05 травня 2021 року КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги`виданий наказ, яким повідомлено ППО КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» про заплановане звільнення 36% працівників, які надають вторинну медичну допомогу.

05 травня 2021 року КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги`видано наказ № 194 «Про створення комісії для визначення працівників, що мають переважне право залишитися на роботі при скороченні, або таких, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця по КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» (а.с. 123 т.1).

07 травня 2021 року та 14 травня 2021 року складені протоколи засідання комісії з визначення працівників, які мають переважне право залишитися на роботі при скороченні або таких, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця по КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги», які містили інформацію, в тому числі щодо ОСОБА_3 (а.с. 117-122 т.1).

Відповідно до характеристики на ОСОБА_3 , яка була складена начальником СП «Міська поліклініка № 4», позивач має медичний стаж роботи 10 років 4 місяців, кваліфікаційної категорії не має, отримала сертифікат лікаря-спеціаліста, свій фаховий рівень підвищувала на стажуванні в 2017 році та на курсах ТУ в 2020 році, за час роботи на посаді були випадки некоректного відношення позивача до пацієнтів, з приводу чого були усні та письмові звернення, позивач не приймала участі в пропаганді медичних знань, не проводила виступи на лікарських конференціях, за період з 01 січня 2021 року по 01 травня 2021 року прийняла 796 пацієнтів.

24 травня 2021 року складений протокол № 3 засідання комісії з визначення осіб, які мають переважне право залишитися на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення за скороченням, відповідно до якого комісія, проаналізувавши характеристики, кваліфікацію та продуктивність праці працівників СП «Міська поліклініка № 4, запропонувала кандидатуру на вивільнення ОСОБА_3

03 червня 2021 року КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» попередило позивачку про заплановане звільнення, яке відбудеться 09 серпня 2021 року (повідомленням № 467/69-79 від 03 червня 2021 року) та було запропоновано переведення на посаду молодшої медичної сестри КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» з місячною оплатою 6000 грн.

07 червня 2021 року КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» складений акт про те, що лікар-офтальмолог ОСОБА_3 із повідомленням № 467/69-79 від 03 червня 2021 року про її звільнення з посади лікаря-офтальмолога на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України ознайомлена, від підпису відмовилася.

Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області проведено позаплановий захід державного контролю з метою здійснення перевірки законності проведення скорочення чисельності працівників вторинної ланки КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. 19 липня 2021 року за результатами перевірки складений акт № ІФ1946/537/АВ, в якому зазначається, що роботодавцем не було порушено жодних вимог законодавства під час проведення скорочення чисельності працівників в КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги».

КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» зверталося із поданням до Первинної профспілкової організації КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» про розірвання трудового договору на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з певними працівниками, в тому числі з ОСОБА_3 .

21.07.2021 року ОСОБА_3 зверталася із заявою до директора КНП «ЦПМКДД» про залишення її на роботі, оскільки вона є єдиною особою в сім`ї із самостійним доходом, оскільки чоловік ОСОБА_7 перебував і перебуває на обліку в Івано-Франківському міському центрі зайнятості як безробітний, на яку отримала відмову.

22 липня 2021 року Первинною профспілковою організацією КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» складений протокол № 14. Порядок денний: ознайомлення з поданням про розірвання трудового договору і проведення голосування по згоді на розірвання трудового договору на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

09 серпня 2021 року КНП «Центр первинної консультативно-діагностичної допомоги» видано наказ № 283/ОС про звільнення ОСОБА_3 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» від 08 жовтня 2021 року № 388/69-92 позивачці була нарахована вихідна допомога при звільненні.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина шоста статті 43 Конституції України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (частини друга, третя статті 40 КЗпП України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (частина перша статті 42 КЗпП України).

У частині другій вказаної статті визначений перелік осіб, яким при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається перевага в залишенні на роботі, а в частині третій статті 42 КЗпП України передбачено, що перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Тлумачення статті 42 КЗпП України дає підстави для висновку, що переважне право на залишення на роботі при скороченні однорідних професій та посад визначається кваліфікацією і продуктивністю праці. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України, а також якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40, пунктами 2, 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У частині дев`ятій статті 43 КЗпП України передбачено, що якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивоване тим, що відповідачем при повідомленні ОСОБА_3 про заплановане вивільнення 03 червня 2021 року № 467/69-76 було запропоновано переведення на посаду молодшої медичної сестри КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» з місячною оплатою 6000 грн, тобто виконано обов`язок роботодавця щодо пропозиції позивачу будь-яких вакантних посад чи роботи за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншої вакантної роботи, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду. Роботодавцем було проведено порівняння продуктивності праці та кваліфікації працівників та виконано обов`язок, встановлений частиною першою статті 42 КЗпП України (комісія зробила висновок про те, що позивач має нижчий рівень кваліфікації та продуктивності праці порівняно з іншими лікарями-офтальмологами КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги»). Профспілкою було надано згоду на звільнення позивача, а роботодавцем дотримано положення статті 43 КЗпП України.

При задоволенні позову суд апеляційної інстанції в постанові від 23 вересня 2023 року зазначив, що роботодавець неправильно застосував власні методи оцінки, показники продуктивності працівників роботодавець взяв з поданих характеристик, які, на думку суду, є суб`єктивними висновками безпосередніх керівників, не врахував значно більший стаж роботи позивача порівняно з іншими претендентами. Також суд апеляційної інстанції вказав, що є обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача щодо неправомірного вилучення з порівняння при скороченні посади, яку займала ОСОБА_4 .

Скасовуючи рішення, Верховний Суд у постанові від 20 березня 2024 року виходив з того, що при звільненні ОСОБА_3 роботодавцем враховано висновки порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці всіх лікарів-офтальмологів КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги». Відтак, суд апеляційної інстанції, перевіряючи вказані доводи апеляційної скарги, зробив помилковий висновок, про порушення відповідачем норм трудового законодавства в цій частині. Разом з тим Верховний Суд звернув увагу, що суд апеляційної інстанції не перевірив доводів апеляційної скарги щодо порушення відповідачем статті 43 КЗпП України під час звільнення ОСОБА_3 з посади в частині не повідомлення позивача про дату та час засідання профспілкового органу.

Відповідно до частини 5 статті 411 ЦПК висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Щодо переважного права залишення на роботі колегія виходить з наступного.

В постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 826/510/16 (провадження № К/9901/10417/18) вказано, що «при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки в довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен був з`ясовувати сам роботодавець, приймаючи відповідне рішення.

У постановах Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі № 452/2056/18 (провадження № 61-6712св20), від 20 серпня 2018 року у справі № 537/1621/17 (провадження № 61-11983св18) зроблено висновок, що роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічні посади чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.

У постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 569/9913/18 (провадження № 61-15809св19) Верховний Суд вказав, що процедура визначення кваліфікації та продуктивність праці працівників, а також процедура визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, законодавчо не визначена. Оскільки потреба у визначені (оцінці) наявності такого права виникає при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченні чисельності штату працівників, яке ініціюється роботодавцем, створити умови та провести таку оцінку повинен роботодавець. Більше того, суд не наділений правами та не володіє достатньою інформацією для визначення продуктивності праці будь-якого працівника, оскільки це є прерогативою виключно роботодавця, який володіє повною інформацією про результативність праці, що характеризує ефективність її витрат у виробництві та сфері послуг. Визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці є компетенцією роботодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою дотримання обов`язку, встановленого частиною першою статті 42 КЗпП України, КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» 05 травня 2021 року було видано наказ №194, яким створено комісію для визначення працівників, що мають переважне право залишитись на роботі при скороченні, або таких, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця, доручено старшому інспектору з кадрів підготувати порівняльну таблицю з визначення осіб, які мають переважне право залишення на роботі, а керівникам структурних підрозділів надати комісії характеристики працівників. 07 травня 2021 року було проведено засідання комісії для визначення працівників, що мають переважне право залишитись на роботі при скороченні, або таких, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця. Як додаток до протоколу комісії була складена порівняльна таблиця з визначення таких працівників. На кожного працівника, які обіймають посади, що підлягають скороченню була складена характеристика.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що роботодавець надав переважне право на залишення на роботі особам без кваліфікації, продуктивність праці яких є нижчою ніж позивача, зокрема ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , медичний стаж роботи яких відповідно 1 рік і 6 місяців та 3 роки і 9 місяців, тоді як стаж роботи позивачки в поліклініці 10 років і 4 місяців.

Разом з тим більший стаж роботи позивача порівняно з іншими претендентами, не стосується визначення продуктивності праці, на що звернув увагу Верховний Суд, розглядаючи цю справу. Тому обгрунтованими є посилання відповідача на відсутність у позивачки переважного права на залишення на роботі як-то кваліфікація, продуктивність праці тощо.

Натомість, як вбачається з характеристик вказаних осіб за критерієм функції лікарської посади ОСОБА_10 за 24 робочі дні оглянув 560 пацієнтів, ОСОБА_11 за період з 01.01.2021 по 01.05.2021 року 929 пацієнтів, а ОСОБА_3 за цей же період 796 пацієнтів. Вказані характеристики стосувались також професійного рівня лікарів, їх участі в підвищенні кваліфікації, особистих якостей, нагород тощо.

При цьому як було зазначено вище, суд не наділений правами та не володіє достатньою інформацією для визначення продуктивності праці будь-якого працівника, оскільки це є прерогативою виключно роботодавця. Натомість роботодавець заперечував переважне право залишення позивачки на посаді, оскільки, на його думку, вона має повільніший професійний розвиток порівняно з іншими лікарями-офтальмологами, великі обсяги втрати робочого часу, не зважаючи на 10-річний досвід роботи не має кваліфікаційної категорії, щодо неї були скарги тощо. Вказані доводи підтверджені матеріалами справи.

Отже, роботодавцем проведений аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які підлягають звільненню. Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно необ`єктивності проведеної роботодавцем перевірки переважного права на залишення на роботі, нічим фактично не підкріплені, зводяться до незгоди із таким рішенням.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду, що роботодавцем належним чином було проведено порівняння продуктивності праці працівників та відповідно виконано обов`язок, встановлений ч. 1 ст. 42 КЗпП України.

Щодо дотримання положень законодавства в частині отримання згоди виборного органу профспілки, апеляційний суд вказує на таке.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 травня 2024 вирішено звернутися до Первинної профспілкової організації Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» для розгляду питання щодо надання або ненадання згоди на звільнення ОСОБА_3 з посади лікаря-офтальмолога структурного підрозділу «Міська поліклініка №4» КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у порядку, визначеному статтею 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

31 травня 2024 року з Первинної профспілкової організації Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» на виконання ухвали надійшов протокол засідання профспілки, яка підтвердила згоду на звільнення ОСОБА_3 з посади лікаря-офтальмолога на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Під час засідання профспілки були присутні ОСОБА_3 та її адвокат.

Відтак, профспілкова організація тричі надала згоду на звільнення ОСОБА_3 і відповідно колегія вважає, що за наведених обставин було дотримано вимоги статті 43 КЗпП.

Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те, що звільнення позивача за ч. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Фактично вони зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 01 травня 2023 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Луганська

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 05 липня 2024 року.