ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 липня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3937/23

Головуючий у першій інстанції Коротка А. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/868/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що в кінці 2022 року між нею та ОСОБА_2 виникли відносини, від яких народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батька дитини записано відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України зі слів матері. Відповідач після народження дитини припинив будь-які стосунки з позивачкою, що зумовило її звернення з цим позовом.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено. Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір розміром 1 073,60 грн, витрати на правничу допомогу розміром 4 500 грн та витрати на проведення експертизи розміром 16 302,00 грн, а всього 21 875,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу для розгляду до іншого суду за встановленою підсудністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просила «визнати факт батьківства» ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але суд першої інстанції «визнав батьківство», тобто вийшов за межі позовних вимог та самостійно обрав правову підставу та предмет позову.

Указує на те, що під час відібрання зразків крові для проведення судово-генетичної експертизи експертом не проведено опечатування відібраних зразків крові, та, з урахуванням присутності під час їх відібрання сторонньої особи (подруги позивачки), наявні сумніви у результатах такої експертизи.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 у встановлений судом строк не надходив.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 17 червня 2024 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10:00 год. 10 липня 2024 року. Клопотання ОСОБА_2 та адвоката Матвієнка В.М., представника ОСОБА_1 адвоката Ткаченко Н.М. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Доручено Прилуцькому міськрайонному суду Чернігівської області проводити судове засідання о 10:00 год. 10 липня 2023 року в режимі відеоконференції у приміщенні цього суду з участю у ньому ОСОБА_2 та адвоката Матвієнка В.М. Забезпечено проводити усі судові засідання, у тому числі, о 10:00 10 липня 2023 року в режимі відеоконференції з використанням власних засобів зв`язку за допомогою сервісу EasyCon (vkz.court.gov.ua), за участю представника ОСОБА_1 адвоката Ткаченко Н.М. Роз`яснено ОСОБА_2 , адвокату Матвієнку В.М., адвокату Ткаченко Н.М., що відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву (а.с. 103-104).

У наведене судове засідання сторони та їх представники не з`явилися.

Як свідчить довідка Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, відеоконференція призначена на підставі ухвали Чернігівського апеляційного суду від 17 червня 2024 року на 10:00 10 липня 2024 року не відбулася у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 113-116)

Адвокат Ткаченко Н.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , на момент підключення до відеоконференції з використанням власних засобів зв`язку за допомогою сервісу EasyCon (vkz.court.gov.ua) у мережі була відсутня.

ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 112).

За змістом ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Отже, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , його адвоката Матвієнка В.М., ОСОБА_1 та її адвоката Ткаченко Н.М.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Визнаючи ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства відповідача відносно дитини складає величину не менше 99,99%.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , про що Прилуцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зроблено відповідний актовий запис 25 липня 2023 року за № 198 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , у якому батьками зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с. 6).

Копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 25 липня 2023 року за № 4 підтверджено, що актовий запис № 198 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, матір`ю якого зазначено ОСОБА_1 , а батьком указано ОСОБА_6 , відомості про якого були записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.10).

Згідно з висновком експерта № 103-202-2023, складеним 24 листопада 2023 року судовим експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менше ніж 99,99%, тобто згідно Hummel K at all «Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden» Stuttgart, 1971, біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практично доведено (а.с. 32-35).

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ч. 13 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Тобто передумовою звернення до суду з заявою про визнання батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Висновок експертизи з питань походження дитини є одним із основних доказів, який має бути оцінений судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч. 3, ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, за клопотанням сторони позивача ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 вересня 2023 року призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (а.с. 27).

Згідно з висновком експерта № 103-202-2023, складеним 24 листопада 2023 року судовим експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менше ніж 99,99%, тобто згідно Hummel K at all Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden Stuttgart, 1971, біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практично доведено (а.с. 32-35).

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 .

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Визнання відповідача батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає інтересам малолітньої дитини. Негативних наслідків для дитини не встановлено.

Колегією суддів відхиляються, як необґрунтовані, доводи апеляційної скарги про те, що під час відібрання зразків крові для проведення судово-генетичної експертизи експертом не проведено опечатування відібраних зразків крові, та, з урахуванням присутності під час їх відібрання сторонньої особи (подруги позивачки), що породжує сумніви у її результатах.

З висновку експерта вбачається, що експерт попереджений про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, за дачу завідомо неправдивого висновку експерта повідомлений за ст. 384, 385 КК України. Зразки крові ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були відібрані на паперові фільтри 03 листопада 2023 року у відділенні судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, про що складено відповідний протокол. Виділення ДНК проводилось згідно з методикою, викладеною в методичних рекомендаціях: «Використання ДНК - аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей) МОЗ України Київ 2012, з використанням іонообмінної смоли Chelex 100. Сумнівів у правильності висновку експерта не встановлено, належних доказів недотримання або істотного порушення процедури проведення експертизи стороною відповідача не надано. ОСОБА_2 не доведено, що висновок є недостатньо обґрунтованим або суперечить наявним у справі матеріалам.

Належних, допустимих і достатніх доказів на спростовування генетичної спорідненості між ОСОБА_2 як батьком та ОСОБА_3 як дитиною, відповідачем не надано. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Отже, твердження відповідача про сумнівність експертного висновку є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

Апеляційним судом відхиляються доводи скаржника про те, що суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , вийшов за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту є як ефективними, так і такими, що відповідатимуть його змісту та системі права.

Спосіб захисту повинен: а) відповідати змісту порушеного права (матеріально-правова вимога повинна співвідноситись із обставинами порушення права чи законного інтересу), б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (в результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, в якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).

При цьому, позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим ними діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення факту батьківства, посилаючись на приписи ст. 128 СК України, за якою визнається батьківство за рішенням суду за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, в той час як встановлення факту батьківства встановлюється за рішенням суду у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини (ст. 130 СК України). Підставою звернення до суду ОСОБА_1 указувала необхідність подальшого вирішення питання про стягнення аліментів з батька дитини. З огляду на наведене, суд першої інстанції вирішив спір, пославшись на положення ст. 128 СК України та визнавши ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 .

Отже, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та надав належну правову оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, не вийшовши за межі заявлених вимог, як про це хибно стверджує відповідач.

Районний суд, керуючись ст. 137, 141 ЦПК України, дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки сплачений судовий збір у сумі 1 073,60 грн, витрати на правничу допомогу у сумі 4 500 грн та витрати на проведення експертизи у сумі 16 302 грн. Доводів та заперечень щодо розподілу між сторонами судових витрат апеляційна скарга не містить.

Беручи до уваги наведені обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 квітня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 липня 2024 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко