КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 754/7728/19

номер провадження: 22-ц/824/2260/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Пухальської Ірини Станіславівни на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року у складі судді Саламон О.Б., у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик Марії Олексіївни, стягувачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та зобов`язання вчинити дії щодо зупинення виконавчих дій,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М.О., стягувачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та зобов`язання вчинити дії щодо зупинення виконавчих дій.

Скарга мотивована тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М.О. знаходиться зведене виконавче провадження НОМЕР_2, за яким боржником є ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 за виконавчим листом №754/7728/19 та стягувач ОСОБА_3 за виконавчим листом №754/6016/19, виданими Деснянським районним судом міста Києва.

Вказував, що 02 травня 2023 року представником боржника - адвокатом Пухальською І.С. було подано заяву про зупинення вчинення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_2 на підставі п.10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яке ґрунтувалось на тому, що за наявною у боржника інформацією стягувач ОСОБА_2 є громадянином російської федерацій, що підтверджується копіями виписок з банківського рахунку ОСОБА_2 , виданими АТ «Севастопольський Морський Банк», виписками з єдиного держаного реєстру підприємців російської федерації та з відкритих джерел в мережі інтернет, де наявна інформація про здійснення господарської діяльності ОСОБА_2 . Після отримання заяви про зупинення виконавчих дій, приватний виконавець здійснила запит до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про надання інформації стосовно того чи має ОСОБА_2 російське громадянство. У відповідь на запит Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області повідомило, що в управлінні відсутня інформація щодо наявності російського громадянства у ОСОБА_2 . При цьому, на вимогу приватного виконавця Темник О.В. надав відповідь, що він є громадянином України, що підтверджується копією паспорта. Крім того, про результати заяви та прийняте рішення приватний виконавець Фесик М.О. ні боржника, ні його представника, у письмовій формі не повідомила.

Зазначав, що 26 липня 2023 року на адресу представника боржника - адвоката Пухальської І.С. надійшла відповідь про те, що приватним виконавцем здійснено всі можливі заходи щодо встановлення громадянства ОСОБА_2 , за результатом яких встановлено факт його громадянства України. Вважає, що приватний виконавець Фесик М.О. формально здійснила перевірку фактів наявності у стягувача ОСОБА_2 громадянства російської федерації, внаслідок чого безпідставно не вчиняє дії щодо зупинення вчинення виконавчих дій у даному виконавчому провадженні. Внаслідок бездіяльності приватного виконавця Фесик М.О. щодо не зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_2 на сьогодні продовжуються вчинятися виконавчі дії у виконавчому провадженні, стягувачем по якому є громадянин російської федерації.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив:

визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця щодо не зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_2 на підставі п.10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження»;

зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М.О. розглянути заяву ОСОБА_1 про зупинення вчинення виконавчих дій і зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_2 на підставі п.10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що копії документа, який посвідчував би наявність громадянства російської федерації у стягувача скаржником не надано та не долучено до скарги належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилається скаржник, а тому доводи скарги ОСОБА_1 щодо наявності російського громадянства у стягувача у виконавчому провадженні НОМЕР_2 ґрунтуються на припущеннях. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М.О. в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 вчинялися відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про виконавче провадження» та є правомірними.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_4 - адвокат Пухальська І.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 02 травня 2023 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Пухальською І.С. було подано заяву про зупинення вчинення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_2 на підставі п.10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яка ґрунтувалась на тому, що за наявною у боржника інформацією стягувач ОСОБА_2 є громадянином російської федерації і таке громадянство набуто ним добровільно, з метою здійснення підприємницької діяльності на анексованій території АР Крим за законодавством російської федерації.

Вказує, що до вказаної заяви ОСОБА_1 надав докази, які підтверджують викладені у ній факти, зокрема: завірена представником ОСОБА_2 - адвокатом Навальнєвим О.Ю. копія виписки з банківського рахунку ОСОБА_2 за період з 14 вересня 2016 року по 29 лютого 2020 року, виданих АТ «Севастопольський Морський Банк» (російський банк з місцезнаходженням в анексованій російською федерацією АР Крим), з яких вбачається, що ОСОБА_2 є зареєстрованим за російським законодавством «индивидуальным предпринимателем» і здійснював у період, зазначений у виписці, на території анексованої АР Крим активну підприємницьку діяльність за законами російської федерації, сплачував на користь країни агресора податки, збори та інші платежі. Вказаний рахунок ним відкрито 29 вересня 2016 року; виписки з «Единого государственного реестра индивидуальных предпринимателей и юридических лиц» (отримані із відкритих в мережі інтернет реєстрів російської федерації), згідно яких ОСОБА_2 є зареєстрованим індивідуальним підприємцем за законодавством росії, а також з грудня 2014 року (тобто після анексії російською федерацією АР Крим), пов`язаний з рядом юридичних осіб, створених за законодавством країни-агресора, а саме: ООО «Аврора», керівник і засновник, ООО «Восход», керівник і засновник, які на сьогодні продовжують свою діяльність на анексованій російською федерацією території АР Крим. За даними «Единого государственного реестра юридических лиц» підтверджується інформація, що станом на 17 травня 2023 року юридичні особи ООО «Аврора» і ООО «Восход» здійснюють господарську діяльність, а ОСОБА_2 , як громадянин російської федерації, є їх засновником і керівником.

Також зазначив, що за пошуковими даними ОСОБА_2 значиться у списках осіб «Пособник российских окупантов. Финансирование российского агрессора и подрывной деятельности на территории Украины» на сайті «Миротворець», який публікує персональні дані людей, що вважаються авторами сайту ворогами України, або «дії яких мають ознаки злочинів проти національної безпеки України, миру, безпеки людини та міжнародного права». Згідно інформації, розміщеної на вказаному сайті, зазначено номер паспорта громадянина російської федерації ОСОБА_2 № НОМЕР_1 . Вказана інформація знаходиться у відкритому доступі в мережі інтернет, відповідно могла бути без перешкод отримана приватним виконавцем ОСОБА_5 .

Таким чином вважає, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що наявність у ОСОБА_2 паспорта громадянина України свідчить про відсутність підстав застосування п.10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», оскільки залишив поза увагою доводи скаржника, що наявність у ОСОБА_2 одночасно і громадянства України, і громадянства російської федерації не може свідчити про наявність обставин, визначених у вказаному пункті закону. Зазначає, що ключовим у застосуванні обмеження, визначеного у абз. 5 п.10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», є встановлення факту проживання громадянина російської федерації на законних підставах на території України. Як свідчать матеріали виконавчого провадження, приватний виконавець Фесик М.О. не вчинила жодних дій щоб перевірити факт чи знаходиться взагалі стягувач ОСОБА_2 на території України.

Учасники справи не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М.О. знаходиться зведене виконавче провадження НОМЕР_2, за яким боржником є ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 за виконавчим листом №754/7728/19 та стягувач ОСОБА_3 за виконавчим листом №754/6016/19, виданими Деснянським районним судом міста Києва.

02 травня 2023 року представником боржника - адвокатом Пухальською І.С. було подано заяву про зупинення вчинення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_2 на підставі п.10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», до якої долучені такі докази: завірені представником ОСОБА_2 копії виписки з банківського рахунку стягувача за період з 14 вересня 2016 року по 29 лютого 2020 року, виданих АТ «Севастопольський Морський Банк»; виписки, отримані з відкритих реєстрів російської федерації.

Судом першої інстанції встановлено, що приватний виконавець Фесик М.О. здійснила запит до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про надання інформації стосовно того чи має ОСОБА_2 російське громадянство. У відповідь на запит Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області повідомило приватного виконавця , що в управлінні відсутня інформація щодо наявності російського громадянства у ОСОБА_2 . При цьому, на вимогу приватного виконавця Темник О.В надав відповідь, що він є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України, виданого на його ім`я .

26 липня 2023 року на адресу представника боржника - адвоката Пухальської І.С. надійшла відповідь, якою повідомлено, що приватним виконавцем здійснено всі можливі заходи, щодо встановлення громадянства ОСОБА_2 результатом яких встановлено факт його громадянства України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Уразі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У пунктах 5, 8 ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням справедливості, неупередженості та об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно з пунктами 1, 2, 9 ч.1 ст.4 Закону України «Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів верховенства права, законності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупередженого, ефективного, своєчасного і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії

Згідно зі ст.14 Конституції Українита ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Так, 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє на даний час.

Згідно з пунктом 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих діях, стягувачами за якими є Російська Федерація або такі особи: громадяни Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства, відмінного від законодавства України, серед кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

Зазначене обмеження не застосовується до громадян Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, та юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до закону України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером) яких є виключно громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, або виключно громадяни України та громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах.

Як зазначалось вище, приватний виконавець Фесик М.О. здійснила запит до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про надання інформації стосовно того чи має ОСОБА_2 російське громадянство. У відповідь на запит Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області повідомило приватного виконавця, що в управлінні відсутня інформація щодо наявності російського громадянства у ОСОБА_2 . При цьому, на вимогу приватного виконавця Темник О.В. надав відповідь, що він є громадянином України, що підтверджується копією його паспорта громадянина України.

З копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_2 , вбачається, що його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , з 25 лютого 2016 року.

Належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_2 позбавлено громадянства України, чи він проживає та/або у встановленому законом порядку зареєстрований на території російської федерації, матеріали справи не містять.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, яким судом дана належна правова оцінка, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що скаржником не надано копії документа, який посвідчував би наявність громадянства російської федерації у стягувача та не долучено до скарги належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилається скаржник, а тому доводи скарги ОСОБА_1 щодо наявності російського громадянства у стягувача у виконавчому провадженні НОМЕР_2 ґрунтуються на припущеннях.

З наведених підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М.О в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 вчинялися відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про виконавче провадження» та є правомірними.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться у списках осіб «Пособник российских окупантов. Финансирование российского агрессора и подрывной деятельности на территории Украины» на сайті «Миротворець», який публікує персональні дані людей, що вважаються авторами сайту ворогами України, або «дії яких мають ознаки злочинів проти національної безпеки України, миру, безпеки людини та міжнародного права», а також, що згідно інформації, розміщеної на вказаному сайті, зазначено номер паспорта громадянина російської федерації ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , яка знаходиться у відкритому доступі в мережі інтернет та, відповідно, могла бути отримана приватним виконавцем Фесик М.О., не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки відкритими публічними даними не можна достовірно підтвердити наявність, або відсутність громадянства (підданства) особи, так як в даному випадку передбачений спеціальний порядок підтвердження цих обставин, колегія суддів вважає, що докази, які взяті із мережі інтернет є неналежними.

Крім того, всупереч доводам скаржника, матеріалами справи беззаперечно встановлено, що ОСОБА_2 є громадянином України.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи усі обставини вказаної справи, вважає оскаржуване судове рішення законним та справедливим, таким, що відповідає верховенству права, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наявність обставин, за яких відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пухальської Ірини Станіславівни залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 червня 2024 року.

Головуючий

Судді: