Провадження № 4-с/645/3/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року місто Харків

Фрунзенський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Федорової О.В.,

за участі секретаря судових засідань Федоровської Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Немишлянського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про повернення виконавчого документу стягувачу від 25.04.2023 року, боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова зі скаргою, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Немишлянського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ в рамках виконавчого провадження №50750591 про повернення виконавчого документу стягувачу та визнати неправомірними дії державного виконавця, в провадженні якого знаходиться вказане виконавче провадження.

В обґрунтування скарги зазначив, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 01.04.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних, неустойки та звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 проценти за користування коштами в сумі 1445 доларів США, три проценти річних від належної до стягнення з відповідачів суми коштів в розмірі 479 доларів США, а всього в сумі еквівалентній 1924 доларів США, що за курсом НБУ становить - 29141,03 грн., неустойку за неналежне виконання зобов`язань в сумі 424000,00 грн. Звернуто стягнення за Іпотечним договором від 10.11.2010р., посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. за реєстровим номером №4101, на нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею - 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить відповідачам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР від 12.11.2008 року, реєстраційний номер №8-08-294748 Пг, згідно із розпорядженням від 12.11.2008р. №5946 Пг, зареєстрованого комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 22.12.2008р.та записано в реєстрову книгу за №П-8-31122 згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27921808, виданого КП «ХМБТІ» 08.11.2010р., реєстраційний №32004327. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_4 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу. За рахунок продажу предмету іпотеки задоволено вимоги ОСОБА_1 за Договором позики від 10.11.2010 року на суму, що визначена рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2014р. в розмірі 376832,17 грн., та вимоги за Договором позики від 10.11.2010р. в розмірі -453141,03 грн., а саме: 29141 грн. 03 коп. процентів за користування позикою та трьох процентів річних, 424000 грн. неустойки, та усі витрати, пов`язані зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки. Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з іпотечного майна - квартири, загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею - 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Передано предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею - 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в управління ОСОБА_1 на період до його реалізації за визначеною ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» процедурою продажу. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 1827,00 грн. з кожної. Немишлянським відділом державної виконавчої служби в м. Харкові відкрито виконавче провадження № 50749855 від 18.03.2016 року на підставі виконавчого листа №645/10172/14-ц виданого 27.05.2015 року Фрунзенським районним судом м. Харкова, щодо стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 процентів за користування коштами в сумі 1445 доларів США, 3% річних від належної до стягнення з відповідачів суми коштів в розмірі 479 доларів США, а всього в сумі еквівалентній 1924 доларів США,що за курсом НБУ становить 29141,03 грн., неустойку за неналежне виконання зобов`язань в сумі 424000,00 грн. 28.01.2016 року державним виконавцем Фрунзенського ВДВС ХМУЮ виконавчий лист було повернено стягувану, з зазначенням причини повернення п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». ОСОБА_1 повторно звернувся до Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження, проте 24.02.2023 року державним виконавцем Індустріального ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ виконавчий лист було повторно повернено стягувачу, з зазначенням причини повернення п. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження». ОСОБА_1 вчергове звернувся до Немишлянського відділу ДВС у місті Харкові СМУ Міністерства юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження. Впродовж всього строку перебування виконавчого листа на примусовому виконанні Немишлянському відділу ДВС у місті Харкові СМУ МЮ, державний виконавець, в провадженні якого перебувало виконавче провадження № 50750591, не повідомив стягувачу про стан та перебіг цього виконавчого провадження і чи взагалі вчинялися державним виконавцем, в провадженні якого перебував вказаний виконавчий лист, будь-які виконавчі дії, спрямовані на реальне виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.04.2015 року. Натомість, 18.07.2023 року до відділенні № 91 АТ «Укрпошта» Подвезьку А.В. Немишлянським ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ було надіслано поштове відправлення з постановою від 25.04.2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену при примусовому виконанні ВП № 50750591. Вказану постанову державний виконавець направив стягувачу через 3 місяці після винесення. Постанова, винесена державним виконавцем 24.03.2023 року є назаконною, вказані державним виконавцем нормативні акти, як підстави для повернення виконавчого документу стягувачу, стосуються виключно споживчих кредитів, оскільки рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова, на підставі якого видано виконавчий лист № 645/10172/14-ц, ґрунтується на позикових правовідносинах, що врегульовані іншим розділом ЦК України. Вказані обставини, є підставою для скасування вищевказаної постанови, а не вчинення державним виконавцем всіх необхідних дій спрямованих на примусове виконання рішення суду є підставою для визнання діяльності державного виконавця протиправною. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 вимушений звернутися до Фрунзенського районного суду м. Харкова із зазначеною скаргою.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.08.2023 року скаргу ОСОБА_1 прийнято до провадження судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Іващенка С.О. Витребувано належним чином завірені матеріали виконавчого провадження № 50750591.

27.10.2023 року від уповноваженого представника ОСОБА_2 адвоката Преображенського А.А. надійшли пояснення по справі, в яких зазначено, що на розгляді Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться скарга ОСОБА_1 у якій він просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ про повернення виконавчого документу стягувачу від 25.04.2023 року в рамках виконавчого провадження №50750591 та визнати неправомірною діяльність державного виконавця Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження № 50750591 щодо невиконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.04.2015 року у цивільній справі № 645/10172/14. Постановою ХАС від 28.01.2020 року заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.04.2015 року по цивільній справі № 645/10172/14 скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 процентів за користування коштами та неустойки. Як зазначено в постанові суду: «Оскільки при вирішення спору судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом скасування його в частині задоволених позовних вимог, щодо стягнення процентів за користування коштів у сумі 1445 доларів США, неустойки за неналежне виконання зобов`язань в сумі 424000,00 грн. та виселення відповідачів з іпотечного майна а саме з квартири загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею - 26,7 кв.м.». Таким чином, суд апеляційної інстанції скасував рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова у частині стягнення: процентів за користування коштами в сумі 1445 доларів США; неустойки за неналежне виконання зобов`язань в сумі 424000,00 грн. Апеляційний суд залишив без змін, тобто залишив в силі, тільки стягнення: трьох процентів річних від належної до стягнення з відповідачів суми коштів в розмірі 479 доларів США , що за курсом НБУ (на час постановлення рішення Фрунзенським районним судом м. Харкова 01.04.2015 р.) становить 7 254, 97 грн. Виконавчий лист, виданий 27.05.2015 року Фрунзенським районним судом м. Харкова на підставі заочного рішення суду від 01.04.2015 було видано до постанови Харківського апеляційного суду від 28.01.2020 року. Постановою апеляційного суду скасовано в частині стягнення процентів за користування коштами в сумі 1445 доларів США та неустойки за неналежне виконання зобов`язань в сумі 424000,00 грн. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зверталися до виконавчої служби з заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», але ніякої відповіді не отримали. Виконавцю була надана копія постанови Харківського апеляційного суду, якою частково скасовано заочне рішення. В матеріалах виконавчого провадження №50750591 є копія постанови апеляційного суду. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ. За таких обставин, державний виконавець був зобов`язаний закінчити виконавче провадження в частині стягнення процентів за користування коштами в сумі 1445 доларів США та неустойки за неналежне виконання зобов`язань в сумі 424000,00 грн. Враховуючи викладене, адвокат Преображенський А.А. просив суд в задоволенні скарги відмовити.

31.10.2023 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на письмові пояснення представника ОСОБА_2 , в яких зазначено, що підставою скарги стягувача ОСОБА_1 не є незгода з закриттям виконавчого провадження № 50750591 в принципі. Підстава скарги ОСОБА_1 - це незаконність постанови державного виконавця Немишлянського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ щодо закриття виконавчого провадження. Закриття виконавчого провадження також має відбуватися законно та на законних підставах. Державний виконавець Немишлянського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ закрив виконавче провадження № 50750591, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Пояснення щодо неправомірно винесеної постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу в рамках виконавчого провадження № 50750591 викладені в скарзі ОСОБА_1 . Тобто, постанова державного виконавця Немишлянського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ в рамках виконавчого провадження № 50750591 про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.04.2023 року є незаконною і такою, що має бути скасована, незалежно від обставин, висвітлених представником боржника ОСОБА_2 адвокатом Приображенським А.А. в його письмових поясненнях.

02.11.2023 року від головного державного виконавця Немишлянського відділу ДВС у місті Харкові СМУ МЮ Рудної І.С. надійшли заперечення на скаргу, в яких зазначено, що на виконанні у Немишлянському ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ знаходиться виконавче провадження № 50750591 з примусового виконання виконавчого листа №645/10172/14-ц, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 процентів за користування коштами в сумі 1445 доларів США, 3% річних від належної до стягнення з відповідачів суми коштів в розмірі 479 доларів США, а всього в сумі еквівалентній 1924 доларів США, що за курсом НБУ становить 29141,03 грн., неустойки за неналежне виконання зобов`язань в сумі 424000,00 грн. 17.03.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50750591. 24.02.2023 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Матеріали виконавчого провадження містять інформацію, щодо проведення вказаних виконавчих дій, а здійснення державним виконавцем перевірки майнового стану боржника вчинялось останнім неодноразово. Таким чином, доводи стягувача про те, що державним виконавцем неправомірно винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу є безпідставними. 25.04.2023 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п. 9 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження". Відповідно до ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" стягувач може звернутись до суду зі скаргою. Жодного відомчого оскарження бездіяльності виконавця не було. Скаржником не надано належних та допустимих доказів неправомірного винесення постанови державного виконавця Немишлянського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні №50750591. Враховуючи викладене, головний державний виконавець просила суд відмовити в задоволенні поданої ОСОБА_1 скарги. Крім того, представником виконавчої служби до суду було надано матеріали виконавчого провадження.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.07.2024 року скаргу ОСОБА_1 прийнято до провадження судді Фрунзенського районного суду м. Харкова.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

В матеріалах справи містяться заяви ОСОБА_1 та представника Немишлянського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ Єрмак Г. про розгляд скарги за їх відсутності.

Інші сторони по справі до судового засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, будь-яких заяв та клопотань не надали.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги не є перешкодою для її розгляду, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі учасників справи за наявними у справі доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали скарги, копії матеріалів виконавчого провадження, суд дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 01.04.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних, неустойки та звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 проценти за користування коштами в сумі 1445 доларів США, три проценти річних від належної до стягнення з відповідачів суми коштів в розмірі 479 доларів США, а всього в сумі еквівалентній 1924 доларів США, що за курсом НБУ становить - 29141,03 грн., неустойку за неналежне виконання зобов`язань в сумі 424000,00 грн. Звернуто стягнення за Іпотечним договором від 10.11.2010р., посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. за реєстровим номером №4101, на нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею - 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить відповідачам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР від 12.11.2008 року, реєстраційний номер №8-08-294748 Пг, згідно із розпорядженням від 12.11.2008р. №5946 Пг, зареєстрованого комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 22.12.2008 р. та записано в реєстрову книгу за №П-8-31122 згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27921808, виданого КП «ХМБТІ» 08.11.2010р., реєстраційний №32004327. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_5 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу. За рахунок продажу предмету іпотеки задоволено вимоги ОСОБА_1 за Договором позики від 10.11.2010 року на суму, що визначена рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2014р. в розмірі 376832,17 грн., та вимоги за Договором позики від 10.11.2010р. в розмірі -453141,03 грн., а саме: 29141 грн. 03 коп. процентів за користування позикою та трьох процентів річних, 424000 грн. неустойки, та усі витрати, пов`язані зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки. Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з іпотечного майна - квартири, загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею - 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Передано предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею - 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в управління ОСОБА_1 на період до його реалізації за визначеною ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» процедурою продажу. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 1827,00 грн. з кожної.

Постановою Харківського апеляційного суду від 28.01.2020 року заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2015 року змінено, скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування коштами, неустойки та виселення. Викладено абзац 5 резолютивної частини заочного рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2015 року в наступній редакції: «За рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити вимоги ОСОБА_1 за Договором позики від 10.11.2010 року на суму, що складається з суми заборгованості стягнутої рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2014р. в розмірі 376832,17 грн. та трьох процентів відсотків річних за несвоєчасне виконання зобов`язання за період з 23.09.2013 по 20.11.2014 року у розмірі 7252,06 грн., що еквівалентно 479 доларів США. В іншій частині рішення залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 5393 (п`ять тисяч триста дев`яносто три) 30 коп. тобто по 2696, 65 грн. кожній.

Фрунзенським районним судом м. Харкова 27.05.2015 року видано ОСОБА_1 виконавчий лист по справі №645/10172/14-ц, щодо стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 процентів за користування коштами в сумі 1445 доларів США, 3% річних від належної до стягнення з відповідачів суми коштів в розмірі 479 доларів США, а всього в сумі еквівалентній 1924 доларів США, що за курсом НБУ становить 29141,03 грн., неустойку за неналежне виконання зобов`язань в сумі 424000,00 грн.

Постановою старшого державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рудною І.С. від 25.04.2023 року, виконавчий лист №645/50750591 виданий 27.05.2015 року Фрунзенським районним судом м. Харкова, повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Як на підставу вимог скарги, ОСОБА_1 посилався на те, що державний виконавець неправомірно повернув виконавчий лист, оскільки застосований державним виконавцем закон не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами. У зв`язку з чим заявник просив суд визнати постанову державного виконавця незаконною та зобов`язати державного виконавця вжити невідкладених заходів.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За приписами частини 1статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини 1статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до перехідних положень п.5-2 Закону України «Про іпотеку» розділу VI право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Таким чином дія Перехідних положень п.5-2 Закону України «Про іпотеку» розділу VI поширюється на іпотечне майно, що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір позики від 10.11.2010 року, за умовами якого ОСОБА_2 та ОСОБА_6 отримали від ОСОБА_1 грошові кошти на суму 19860 доларів США.

З метою забезпечення виконання позичальниками прийнятих зобов`язань було укладено іпотечний договір від 10.11.2020 року.

Таким чином висновок про те, що до даних правовідносин підлягає застосуванню зазначений Закон не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки спірне майно перебуває в іпотеці не за споживчим кредитом, а у забезпечення виконання зобов`язань за договором позики.

Повертаючи виконавчий документ від 25.04.2023 року, державний виконавець у постанові від 25.04.2023 року ВП №50750591 /а.с. 111/ зазначив, що згідно відповіді ПФУ боржник пенсію не отримує, згідно відповіді ДПС України у боржника наявні відкриті рахунки у банківських установах, було встановлено платіжні інструкції та списано 44,42 грн., а також офіційні джерела отримання доходів. Згідно відповіді МВС України транспортні засоби не зареєстровані; згідно довідки МВС України транспортні засоби не зареєстровані; згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна встановлено, що за боржником права власності на нерухоме майно відсутні. За боржником зареєстровано іпотеку. Згідно р. 5-2 ч. 1 ст. 132-2 глави 4-1 ЗУ "Про іпотеку" період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія ст. 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки) ст. 38 (в частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), ст. 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти) ст. 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону. Згідно п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, суд вважає, що винесена державним виконавцем 25.04.2023 року постанова є незаконною, оскільки застосовані державним виконавцем нормативні акти, як підстава повернення виконавчого документу стягувачу стосується виключно споживчих кредитів, а виконавчий лист №645/10172/14 ґрунтується на позикових правовідносинах.

Тому суд вважає, що хоча і є підстави для повернення вказаного виконавчого листа, вказані державним виконавцем підстави не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому винесена 25.04.2024 року у виконавчому провадженні №50750591 постанова про повернення виконавчого документу стягувачу є незаконною та підлягає скасуванню.

Щодо вимог скарги про зобов`язання державного виконавця Немишлянського ВДВС у м.Харкові СМУ МЮ, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження №50750591, невідкладно вжити заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.04.2015 р., суд зазначає наступне.

У разі скасування постанови про повернення виконавчого провадження, таке виконавче провадження підлягає поновленню самим державним виконавцем.

Тому підстав для задоволення скарги в цій частині суд не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Звертаючись до суду із скаргою ОСОБА_1 просив стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2560,00 грн. та 1280,00 грн,

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У відповідності до статті 1Закону України«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Судом встановлено, що 24.07.2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Поліщук О.Л. укладений договір про надання правничої (правової) допомоги №01-20/07-23.

За умовами п. 3.2 вказаного договору вартість послуг адвоката визначається за погодинним розміром наступним чином: за 1 годину витрачену на роботу клієнт зобов`язаний сплатити 2560,00 грн.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг адвокатом Поліщуком О.Л. надано послуг на 2560,00 грн, за ознайомлення із первісним матеріалом, пошуком та вивченням аналогічних справ, складання скарги, підготовки додатків та примірників для сторін.

ОСОБА_1 згідно платіжної інструкції від 24.07.2023 року сплатив адвокату гонорар у розмірі 2560,00 грн.

Також в зв`язку з необхідністю складання відповіді на відзив, поданого 31.10.2023 року, адвокатом Поліщук О.Л. надано адвокатську допомогу, вартість послуг склала 1280,00 грн. Згідно платіжної інструкції від 30.10.2023 року ОСОБА_1 сплатив адвокату гонорар у розмірі 1280,00 грн.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Суд вважає за необхідне стягнути з відділу державної виконавчої служби на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 3480,00 грн.

Керуючись ст.ст. 260-261, 447-452 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд ,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Немишлянського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про повернення виконавчого документу стягувачу від 25.04.2023 року, боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Рудної І.С. про повернення виконавчого документа №50750591 стягувачу від 25.04.2023 року.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Стягнути з Немишлянського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 3840,00 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Ухвала виготовлена 24.07.2024 року.

Суддя О.В. Федорова