Справа № 331/2839/24
Провадження № 2-о/331/288/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Мироненко О.В.

представника заявника- ОСОБА_1

розглянувши в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник в особі представника ОСОБА_3 зврнувся до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 разом із ОСОБА_4 з 2009 року і до дня його зникнення 19 вересня 2023 року., ведення ними спільного домогосподарства, пов`язаність спільним побутом та наявність спільних прав та обов`язків, притаманних подружжю; встановити перебування на утриманні ОСОБА_2 у безвісти зниклого сержанта ОСОБА_4 , до дня його зникнення 19 вересня 2023 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що 19 вересня 2023 року, виявивши стійкість і мужність, під час виконання бойового наказу по захисту Батьківщини, зник безвісти оператор 2 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , старший сержант ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується сповіщенням сім`ї №4964 від 10.10.2023р., який є громадянським чоловіком ОСОБА_2 .

А тому ОСОБА_2 скористалась своїм правом та 19 січня 2024 року подала заяву до ІНФОРМАЦІЯ_3 (надалі за текстом заінтересована особа; ІНФОРМАЦІЯ_4 ) про призначення їй пенсії в разі втрати годувальника.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 15 лютого 2024 року за №с/877 заявниці було відмовлено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника в зв`язку із тим, що до заяви не було додано документів, які б підтверджували родинний зв`язок ОСОБА_2 з ОСОБА_4 .

Тому заявниця вважає за необхідне звернутись до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні у безвісти зниклого чоловіка.

Зазначає, що 3 квітня 1992 року між заявницею та ОСОБА_4 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 у подружжя народився син, ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась донька, ОСОБА_4 .

18 січня 2005 року, відповідно до Свідоцтва про право власності, було посвідчено право власності в рівних частках на всіх членів сім`ї щодо квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та в якій сім`я і по теперішній час проживає.

08 травня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розлучились.

Згодом, після розлучення, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 продовжили проживати разом як одна сім`я, вели спільний побут, ділили витрати на покращення житлових умов, виховували дітей, та загалом були пов`язані правами та обов`язками, притаманними подружжю. Однак повторної реєстрації шлюбу не було здійснено.

28 серпня 2014 року заявниці, безстроково, було встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням. Та починаючи з цього моменту основним годувальником для сім`ї був ОСОБА_4 , який повністю забезпечував свою сім`ю, адже заробітна плата в нього була значно вища за пенсію заявниці, яку вона отримує через встановлену інвалідність та яка на сьогоднішній день становить 2 760 (дві тисячі сімсот шістдесят) гривень (що підтверджується довідками про доходи заявниці за останні 3 роки) та чого недостатньо для нормального життя, тим паче в умовах військового стану.

16 грудня 2023 року ОСББ «Запорізька 2-Б» було надано акт щодо підтвердження фактичного проживання ОСОБА_4 разом із заявницею та спільними дітьми, за підписом мешканців багатоквартирного будинку.

Разом з тим, поясненнями сусідів та знайомих підтверджується факт сумісного проживання заявниці, ОСОБА_2 разом із ОСОБА_4 та перебування заявниці на утриманні у свого чоловіка.

Також на підтвердження факту перебування на утриманні заявниці у ОСОБА_4 та спільного проживання протягом останніх 14 років, до заяви, в якості доказів, долучені квитанції про сплату комунальних послуг; квитанції про перекази грошових коштів; договори про купівлю вікон та телевізору до спільного житла та поясненнями свідків.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2024 року року провадження по справі відкрите та залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області.

Від Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій областінадійшли заперечення на заяву, в яких заінтересована особа просила в задоволенні заяви відмовити, з тих підстав, що встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, не несе правових наслідків у вигляді виникнення у ОСОБА_2 права на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Крім того, в запереченнях зазначено, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_4 ..

У вступному слові представник заявника заяву підтримав , надав пояснення аналогічні в ній викладеним.

Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій областів наданому клопотанні просило здійснювати розгляд справи у відсутність представника Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області та вирішити справу за наявними матеріалами справи відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_7 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, пояснення на заяву не надав, у зв`язку з чим справу розглянуто у його відсутність .

Суд, вислухавши вступне слово представника заявника , дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено , що 03 квітня 1992 року між заявницею та ОСОБА_4 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 у подружжя народився син, ОСОБА_6 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась донька, ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ).

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 18 січня 2005 року, квартира , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 .

08 травня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розлучились, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 в іншому шлюбі не перебував, що підтверджено Повним Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб відносно ОСОБА_4 .

Докази , того, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 заявник ОСОБА_2 у шлюбі більше не перебувала, в матеріалах справи відсутні.

Сповіщенням сім`ї № 4964 на ім`я ОСОБА_2 підтверджується, що 19 вересня 2023 року, виявивши стійкість і мужність, під час виконання бойового наказу по захисту Батьківщини, зник безвісти оператор 2 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , старший сержант ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2760,00 грн.

19.01.2024 року адвокат Зарудній І.В. звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із вимогою щодо направлення документів ОСОБА_2 до ГУ ПФУ в Запорізькій області з метою призначення пенсії по втраті годувальника, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 зник безвісті під час виконання бойового завдання.

Листом від 15.02.2024 ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовлено у направленні документів ОСОБА_2 до ГУ ПФУ у Запорізькій області через ненадання документів на підтвердження ступеню родинних зв`язків.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

Суд зазначає , що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, що зазначено у ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

У ч. 1 ст. 77 ЦПК України зазначено, що належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно із ч. 5 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґуртуватися на припущеннях.

Так, звертаючись до суду з вказаною заявою, заявник послався на Акт підтвердження фактично проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 , складений ОСББ «Запорізька 2 Б» 16 грудня 2023 року , письмові пояснення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ..

Акт від 16 грудня 2023 року складений на підставі показань сусідів у присутності голови ОСББ , таким чином встановлено, що в даному акті містяться відомості, які отримані зі слів інших осіб. В акті зазначено прізвища свідків, які надали відомості.

Крім того, письмові пояснення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , на підтвердження проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю , містять відомості , які їм відомі особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Згідно із ст. ч. 1 ст. 91 ЦПК України, виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.

У відповідності із ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянуті речові докази.

Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засідання клопотання про виклик свідків не заявляв, вважає, що всі докази є в справі.

На підставі наведеного, суд не може прийняти до уваги надані докази, а саме Акт від 16 грудня 2023 року, письмові пояснення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , оскільки вони є недопустимими доказами виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що Акт та пояснення складено особами , про допит яких в якості свідків не було заявлено в судовому засіданні, тому суд позбавлений можливості безпосередньо дослідити докази, а саме допитати свідків, які зазначені в Акті від 16 грудня 2023 року та письмових поясненнях свідків , для підтвердження відомостей, що в них зазначених.

Також надані заявником договір купівлі-продажу телевізору від 29 червня 2016 року та купівлі-продажу метало пластикових виробів від 03.11.2015 року , не є достатніми доказами , що підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 разом із ОСОБА_4 з 2009 року і до дня його зникнення 19 вересня 2023 року, ведення ними спільного домогосподарства, пов`язаність спільним побутом та наявність спільних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Так само, суд оцінює надані квитанції про оплату комунальних послуг, які лише свідчать про виконання співвласником обов`язку з утримання майна, оскільки ОСОБА_4 на праві власності належить частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Хоча судом і встановлено, що в матеріалах справи наявні докази того, що в серпні 2023 року та вересні 2023 ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 було здійснено перекази грошових коштів на загальну суму 17 000,00 гривень, суд враховуючи ту обставину, що заявник не надав доказів, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 вона в іншому шлюбі не перебувала та не перебуває, а також враховуючи надану суду оцінку доказам, наявним в матеріалах справи , суд вважає, що заявником не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Також, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц.

Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, регулюється положеннями статей 256259 ЦПК України.

Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі.

Із системного аналізу положень статті 293 ЦПК України, глави 6 розділу ІV ЦПК України слідує, що у судовому порядку підлягають встановленню юридичні факти, які мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог статті 258 ЦПК України вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Закон надає юрисдикції суду встановлювати факти, що мають юридичне значення, але при певних умовах: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких неможливо без судового втручання.

Згідно із статтею 315 ЦПК України факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII).

Статтею 1 Закону №2262-XII, зокрема, визначено, що члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Положеннями ст.29 Закону №2262-XIІ передбачено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до ч.1, 2 ст.30 Закону №2262-XIІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Разом із тим, ч.4 ст.30 Закону № 2262-XIІ встановлено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першоюстатті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цимЗаконом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та / або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю. Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року; г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які зазаконом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Тобто, непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першоюстатті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю.

Водночас, зі змісту вищенаведених норм також слідує, що перелік непрацездатних членів сім`ї, яким може бути призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника, є поосібним і вичерпним. Вони не містять правил, згідно з якими до непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім`ї, прикладом якого є спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов`язків.

Ужиті у Законі № 2262-XIІ поняття "чоловік" та "дружина" позначають одного з подружжя.

Відповідно до ч.1 та 2 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстраціїактів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

В силу вимог ст.36 Сімейного кодексу України саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Поряд з цим, суд враховує, що у постанові від 31.10.2019 (справа №461/3169/17) Верховний Суд на підставі аналізу норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та норм Сімейного кодексу України дійшов таких висновків:

"У повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, але при цьому вони не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки. Ззовні такі відносини подібні до шлюбних, однак попри цю схожість, вони не ототожнюються з ними. Жінка та чоловік, які перебувають у фактичних шлюбних стосунках, за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім`ї, що не є рівнозначним поняттю "подружжя", позаяк саме цим терміном законодавець персоніфікує чоловіка та жінку (подружжя) як суб`єктів правовідносин, що склалися між ними внаслідок реєстрації шлюбу.

У законодавстві про пенсійне забезпечення імперативно визначено, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають одне з подружжя - чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать.

Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки статус "подружжя" чоловік та жінка набувають тільки в разі реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану".

Зазначений правовий висновок також підтриманий Верховним Судом у постанові від 23.01.2020 у справі № 804/1501/18.

"Таким чином, у розумінні ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IVправо на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі. Жінка або чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, а тому не набувають права на призначення пенсійних виплат у зв`язку із втратою годувальника.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач правомірно, за наявності підстав, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, відмовив позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника".

Зазначене дає суду підстави дійти до висновку , що факт, який просить встановити заявник, не буде породжувати юридичні наслідки.

Факти, що підлягають встановленню судом, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки.

Встановлення юридичного факту може мати один (встановлення факту наявності стажу роботи, визнання спадщини відумерлою тощо) або ж одночасно кілька (встановлення факту народження, смерті, спільного проживання тощо) правових наслідків.

Суд, надавши належну правову оцінку доводам заявника про те, що метою звернення його до суду із цією заявою є призначення пенсійних виплат у зв`язку із втратою годувальника, зауважує, що встановлення цього факту не може вважатися таким, що тягне за собою правові наслідки.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. ст. 3,4,10, 315-319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 10 липня 2024 року.

Суддя: О.Є. Жукова