Провадження №: 4-с/336/41/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Запоріжжя 05 липня 2024 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Бублій Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександра Сергійовича, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича при винесенні постанови від 14.06.2024 року про уточнення суми боргу. Вважала зазначену постанову незаконною, просила зобов`язати приватного виконавця скасувати постанову про уточнення суми боргу від 14.06.2024 року за виконавчим провадженням ВП №63854530.

В обґрунтування своєї скарги зазначала, що за виконавчим листом від 07.07.2011 № 0827/2-691/2011 року, приватним виконавцем Сколибог О.С. було відкрите виконавче провадження №63854530. З цього часу відбувалося виконання судового рішення саме у гривні, проти чого не заперечував і сам стягувач, надавши у заяві про відкриття виконавчого провадження приватному виконавцю Сколибогу О.С. реквізити для перерахування грошових коштів саме у гривні та на гривневий рахунок. Окрім цього, скаржниця вказувала що здійснювала погашення заборгованості у гривневому еквіваленті, що не заперечувалось самим стягувачем. Зважаючи на це, ОСОБА_1 вважає необґрунтованою постанову приватного виконавця про коригування суми заборгованості з гривневого еквіваленту на доларовий та просить про задоволення скарги.

Від приватного виконавця Сколибога О.С. надійшли заперечення на скаргу, в якій він зазначає, що діяв в межах ЗУ «Про виконавче провадження», із посиланням на правові висновки Верховного суду вказував, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. У задоволені скарги просив відмовити повністю.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши доводи скарги, матеріали цивільної справи, зазначені сторонами виконавчого провадження аргументи, суд знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі № 0827/2-691/11 від 11.05.2011р. позов Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 (після розірвання шлюбу прізвище змінено на дошлюбне « ОСОБА_3 »), ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк`в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 36832 (тридцять шість тисяч вісімсот тридцять два) долара США 16 центів США, що в гривневому еквіваленті НБУ за офіційним курсом НБУ станом на 08.11.2010 року становить 326 059 (триста двадцять шість тисяч п`ятдесят дев`ять) грн. 58 коп., видано виконавчий лист.

За виконавчим листом від 07.07.2011 № 0827/2-691/2011 року, приватним виконавцем Сколибог О.С. було відкрите виконавче провадження №63854530.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.

В силу ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України, грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до частини третьої цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Разом з тим, суд не вбачає допущених порушень прав боржника за виконавчим провадженням №63854530 ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Так, у справі встановлено, що виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, виданим Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по справі підставі рішення цього суду, яким було стягнуто 36832 (тридцять шість тисяч вісімсот тридцять два) долара США 16 центів США, що в гривневому еквіваленті НБУ за офіційним курсом НБУ станом на 08.11.2010 року становить 326 059 (триста двадцять шість тисяч п`ятдесят дев`ять) грн. 58 коп.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, суд вирішив стягнути з боржників грошові кошти саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржників, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржників, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18): у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні (п. 55 Постанови).

Всі інші дії та рішення приватного виконавця у межах виконавчого провадження №63854530 є наслідком коригування суми заборгованості та подальшого належного виконання такого в межах наданих виконавчій службі повноважень. У іншому випадку, приватний виконавець порушував права іншої сторони виконавчого провадження стягувача, що є також недопустимим.

Таким чином, суд погоджується з тим, що уточнення суми боргу, застосоване постановою від 14.06.2024р., сприяло збереженню балансу інтересів всіх сторін виконавчого провадження, жодного порушення прав та інтересів боржника допущено не було. Відповідно, суд не вбачає складу порушення прав ОСОБА_1 .

Також суд критично оцінює доводи заявника про те, що кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився з таким рішенням, та не має права на стягнення заборгованості у валютному еквіваленті, оскільки у виниклих правовідносинах рішенням суду було стягнуто саме борг у доларах США із визначенням такого у гривневому еквіваленті станом на час ухвалення рішення, а не стягнуто борг у гривні, як помилково вважає боржник та тлумачить на власну користь таке.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 вересня 2020 року у справі № 916/4693/15, в постанові Верховного Суду від 22 листопада 2023 року по справі № 2-710/11, 29 червня 2023 року по справі № 641/6959/20.

Враховуючи викладене, державний виконавець зобов`язаний був під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки між стягувачем та боржниками існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті - доларах США.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись статтями258-261,352-354,447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повної ухвали.

Суддя Зарютін П.В.