Провадження № 4-с/761/138/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участі секретаря Решти Д.О.,

представника скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи Акціонерне товариство "Страхова компанія "ІНГО", Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2024 року представник скаржника звернувся до суду із вказаною скаргою, поданою в порядку ст.ст. 447 - 448 ЦПК України.

В обґрунтування скарги вказав, що 19.10.2018 року Шевченківський районний суд міста Києва видав виконавчий лист у результаті розгляду цивільної справи №761/30008/17, відповідно до якого з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акціонерна страхова компанія Інго Україна» підлягало стягненню страхове відшкодування в розмірі 69 740 грн. 16 коп. та судовий збір в розмірі 1600,00 грн. 22.12.2018 року головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Руденком Ю.О. видано постанову про відкриття виконавчого провадження. 29.04.2020 року головним державним виконавцем Руденком Ю.О. видано постанову про арешт коштів ОСОБА_2 30.12.2020 року головним державним виконавцем Руденком Ю.О. видано постанову про повернення виконавчого документу на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». 30.03.2021 року ПрАТ «АСК» Інго Україна» звернулося із заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Солонька М.М. про відкриття виконавчого провадження. 20.05.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Солоньком М.М. видано постанову про відкриття виконавчого провадження. 22.06.2021 року приватним виконавцем Солоньком М.М. видано постанову про закінчення виконавчого провадження. В подальшому, ОСОБА_2 через свого представника звернувся з клопотанням до начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дмитра Нідченка про зняття арешту з грошових коштів у загальному розмірі 78 634,48 гривень, який було накладено Головним державним виконавцем Руденком Ю.О. В свою чергу, відповідь начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дмитра Нідченка містила відмову у знятті арешту на грошові кошти ОСОБА_2 з посиланням на норму ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки арешт з коштів заявника може бути знятий за рішенням суду.

З огляду на викладене, скаржник звернувся до суду та просить визнати незаконною бездіяльність начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дмитра Нідченка щодо не зняття арешту на кошти (рахунки) боржника, накладеного постановою від 29.04.2020 року в межах ВП № НОМЕР_2 та державного виконавця Руденка Юрія Олексійовича Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ); зобов`язати начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дмитра Нідченка та Руденко Ю.О. зняти арешт, накладений на грошові кошти ОСОБА_2 у загальному розмірі 78 634, 48 грн постановою головного державного виконавця Руденко Ю.О. про арешт коштів боржника від 29 квітня 2020 року у ВП № НОМЕР_2 та зобов`язати вказаних суб`єктів виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), внесені у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали скарги передано до провадження судді Романишеній І.П.

Ухвалою суду від 22.05.2024 року скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

14.06.2024 року до суду від представника Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) надійшов відзив на скаргу, відповідно до якого Відділ повністю не погоджується зі скаргою та вважає, що скаржник невірно тлумачить застосування норм законодавства та робить висновки, що не відповідають дійсним обставинам справи.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримав та просив задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення судового засідання чи розгляду скарги за їх відсутності не надсилали до суду, хоча повідомлялися про дату, час та місце судового засідання належним чином.

Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) перебувало виконавче провадження за НОМЕР_2, яке було відкрито на підставі виконавчого листа №761/30008/17 від 19.10.2018 року Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «АСК «Інго Україна» боргу в сумі 71340,16 грн.

Так, 18.12.2018 року головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Руденком Ю.О. в рамках вказаного виконавчого провадження було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

29.04.2020 року головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Руденком Ю.О. в рамках вказаного виконавчого провадження було винесено постанову про арешт коштів боржника.

30.12.2020 року головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Руденком Ю.О. в рамках вказаного виконавчого провадження було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

В подальшому, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Солонька М.М. було відкрито виконавче провадження за НОМЕР_3 від 20.05.2021 року, з примусового виконання виконавчого листа № 761/30008/17 від 19.10.2018 року.

Постановою приватного виконавця від 20.06.2021 року було закінчено виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", а саме фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом встановлено, що представник скаржника звернувся до Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) з клопотанням про зняття арешту з майна (коштів) боржника, накладеного в рамках виконавчого провадження за НОМЕР_2, посилаючись на п.2 ч.4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", однак, листом начальника Шевченківського ВДВС у місті Києві Дмитра Нідченка за №20037/27 від 22.04.2024 року йому було відмовлено.

У відзиві Шевченківського ВДВС у місті Києві зауважено, що виконавчий документ повернуто стягувачу, а виконавчий збір не стягнуто, відтак відсутні законні підстави для вчинення виконавих дій щодо зняття арешту та виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються ЗУ від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.4, 5 ст.59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". 5) У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

З фактичних обставин справи вбачається, що рішення за виконавчим документом було виконано в повному обсязі приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Солоньком М.М., що вказує на те, що скаржник не має обов`язку сплатити виконавчий збір в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2, враховуючи положення п.5 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем.

В матеріалах справи відсутні докази зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2, попри звернення скаржника до начальника Шевченківського ВДВС у місті Києвіз відповідним клопотанням та фактичного виконання виконавчого документа.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В даному випадку, суд переконаний, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння та розпорядження належними коштами.

При цьому, з відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі боржників вбачається, що ОСОБА_2 на теперішній час значиться боржником за виконавчим документом, який було виконано ще у 2021 році.

Згідно ч.1, 7 ст.9 Закону «Про виконавче провадження», Єдиний реєстр боржників ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 1285 від 30 березня 2022 року «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України», за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників. Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо: після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає).

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Діючим законодавством, передбачено можливість божника, в порядку ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», звернутися до начальника відділу зі скаргою та усунути порушення своїх прав.

З огляду на викладене вище та беручи до уваги те, що безпосередньо начальником Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Дмитром Нідченком було відмовлено у задоволенні клопотання скаржника щодо зняття арешту з майна (коштів), в якому було викладено належне мотивування необхідності скасування накладеного арешту, суд вважає, що саме останній допустив відповідну бездіяльність щодо зняття арешту з коштів (рахунків) боржника, накладеного постановою від 29.04.2020 року в межах ВП НОМЕР_2, а не безпосередньо головний державний виконавець Руденко Ю.О .

Відтак, вирішуючи питання щодо способу поновлення прав боржника, суд вважає за необхідне зобов`язати начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дмитра Нідченка зняти арешт з коштів боржника, накладеного постановою від 29.04.2020 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2, а також виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), внесені у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, врахувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню частково, що як наслідок належним чином забезпечить можливість скаржника на реалізацію права володіння та розпорядження грошовими коштами.

Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 89, 354-355, 447, 450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 , заінтересовані особи Акціонерне товариство "Страхова компанія "ІНГО", Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дмитра Нідченка щодо зняття арешту з коштів (рахунків) боржника, накладеного постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Руденка Ю.О. від 29.04.2020 року в межах виконавчого провадження за НОМЕР_2.

Зобов`язати начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дмитра Нідченка зняти арешт з коштів боржника, накладеного постановою від 29.04.2020 року у виконавчому провадженні за НОМЕР_2, а також виключити з Єдиного державного реєстру боржників відомості про ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), внесені у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження НОМЕР_2.

В решті вимог за скаргою - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 20.06.2024 року.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА