Справа № 478/843/24 Провадження № 2-з/478/6/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2024 року с-ще. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області, у складі:

головуючого судді Томашевського О.О.,

за участю:

секретаря судових засідань Гулого С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в с-ще. Казанка, заяву представника позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) адвоката Лівицького Олександра Миколайовича до Фермерського господарства «Лендєл - Агро» (56023, Миколаївська область, Баштанський район, с. Миколо Гулак, вул. Першотравнева, 15, ), про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2024 року, адвокат Лівицький О.М. звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області зі заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в інтересах ОСОБА_1 до ФГ «Лендєл - Агро» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними.

Заяву обґрунтовано тим, що 01.09.2017 року, ОСОБА_1 та його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали усні договори оренди належних їм земельних ділянок з ФГ «Лендєл - Агро», строком на 5 років.

15 березня 2023 року, з отриманих інформаційних довідок, ОСОБА_1 дізнався про укладені договори оренди земельних ділянок між його родиною від 01.09.2017 року та додаткових угод від 01.02.2018 року, якими було збільшено строк оренди земельних ділянок, належних його батькам до 31.12.2039 року.

Після смерті батьків, ОСОБА_1 успадкував земельні ділянки та, як їх власних, бажає повернути належні йому земельні ділянки, оскільки вважає, що підписи під додатковими угодами є підробленими.

З огляду на наведені обставини, адвокат Лівицький О.М. звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області зі заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в інтересах ОСОБА_1 до ФГ «Лендєл - Агро» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, в якій просить суд: прийняти рішення про забезпечення позову про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними шляхом заборони вчиняти певні дії відповідачу ФГ «Лендєл - Агро», а саме: обробку та використання на спірних земельних ділянках з кадастровими номерами: № :02:000:0108; :02:000:0107; :02:000:0126, які відповідач може вчиняти в подальшому.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, сторони у судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Розглянувши заяву адвоката Лівицького О.М. подану в інтересах ОСОБА_1 до ФГ «Лендєл - Агро» до подання позовної заяви про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом другим ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.п. 4 та 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Як вбачається з правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20, під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, вони повинні бути співмірними із заявленими позовними вимогами і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав і законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суд звертає увагу, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинне мати очевидний та об`єктивний характер.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 успадкував земельні ділянки батьків та дізнався про наявність додаткових угод про продовження строку оренди земельних ділянок до 31.12.2039 року. Натомість, вказані додаткові угоди ОСОБА_1 вважає недійсними, оскільки підписи у таких додаткових угодах на його думку є підробленими.

В доданих до заяви матеріалах вбачається успадкування земельних ділянок ОСОБА_1 , без будь-яких доказів наведених в заяві щодо перебування таких земельних ділянок в оренді у ФГ «Лендєл - Агро», що позбавляє суд встановити факт виникнення спору між сторонами.

При цьому, в заяві не наведено жодних обставин щодо необхідності вжиття такого заходу забезпечення позову через наявну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Щодо заявленого заходу забезпечення позову шляхом заборони обробки та використання земельними ділянками фермерським господарством, то суд вважає такий захід не обґрунтованим в даному випадку з урахуванням того, що на час подання такої заяви додаткові угоди є чинними і презумпція їх правомірності у встановленому законом порядку не спростована, а отже заборона використання ФГ «Лендєл - Агро» земельних ділянок на весь час вирішення спору лише призведе до вчинення перешкод у здійсненні господарської діяльності юридичною особою за чинними угодами оренди, що не може вважатись співмірним до негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Також, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував про недопустимість застосування місцевим судом неспівмірних до позовних вимог заходів забезпечення позову, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном, у тому числі у справах: «Стретч проти Сполученого Королівства», «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Ґаші проти Хорватії» від 13 грудня 2007 року.

Виходячи з наведеного вище, суд прийшов до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України, суд,

Постановив:

В задоволенні заяви, представника позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) адвоката Лівицького Олександра Миколайовича до Фермерського господарства «Лендєл - Агро» (56023, Миколаївська область, Баштанський район, с. Миколо Гулак, вул. Першотравнева, 15, ), про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено 02.07.2024 року.

Суддя О.О. Томашевський