справа № 619/3681/23
провадження № 2/619/45/24
РІШЕННЯ

іменем України

08 липня 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Калиновської Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Булах С.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі, в режимі відеоконференції позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради про визнання нерухомого майна об?єктом спільної сумісної власності, визнання права власності, виділ частки в натурі, -

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:002:0429, об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності на 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:002:0429; визнати за ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:002:0429; виділити ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в натурі 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:002:0429.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 14 липня 2007 року між позивачкою - ОСОБА_6 , та відповідачем - ОСОБА_4 , був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів 14.07.2007 зроблено відповідний актовий запис за №22, місце реєстрації Пересічанська селищна рада Дергачівського району Харківської області. За час шлюбу подружжям згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 06 жовтня 2013 року, зареєстровано у реєстрі за №1430 був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:002:0429. Покупцем в договорі був визначений відповідач - ОСОБА_4 . Разом з цим, пунктом 11 вищезазначеного договору передбачено, що «заява дружини покупця про згоду на купівлю вищевказаного житлового будинку, посвідчена приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області, ОСОБА_7 , 06.10.2013 року, за реєстровим №1429, додається». Із заяви про згоду на укладання договору купівлі-продажу житлового будинку, яка є додатком до договору, вбачається, що ОСОБА_3 дала згоду на укладання її чоловіком ОСОБА_4 договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . А, також, стверджується, що вищевказаний договір укладається чоловіком в інтересах сім`ї на умовах, які попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладання цього договору відповідає спільному волевиявленню. Рішенням Дергачівського районного суду від 13 листопада 2020 року у справі №619/4103/20, шлюб, зареєстрований 14 липня 2007 року між ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 розірвано.

Як зазначено в позовній заяві, після розірвання шлюбу та по сьогоднішній день, спільна дитина сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачкою - ОСОБА_3 . Донька є підлітком і на її утримання потрібна велика кількість грошових коштів. Відповідач не цікавиться потребами дитини, її інтересами та питанням чи вистачає коштів на її утримання. При цьому, так як донька ОСОБА_5 є підлітком, для свого нормального розвитку вона потребує окремої житлової площі, а саме окремої кімнати. Проте відповідач взагалі не визнає спірний будинок об`єктом спільної сумісної власності та вважає себе єдиним його власником. Як наслідок, в спірному будинку за АДРЕСА_1 , позивачка з дитиною не проживають, так як з боку відповідача вчинялися перешкоди для їхнього там проживання. Зокрема, змінювалися замки на вхідних дверях, що призвело до необхідності позивачці шукати житло для оренди з метою проживання там з дитиною. На сьогоднішній день, ОСОБА_8 дізналася, що відповідач звертався до відділу реєстрації місця проживання Солоницівської селищної ради із заявою про зняття її з реєстрації у житловому будинку, який є об`єктом спільної сумісної власності. Всупереч ч. 12 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», позивачку як співвласника нерухомого майно, було без її відома знято з реєстрації у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вважаємо, що виконання позивачкою обов`язку щодо утримання дитини на фоні необхідності пошуку житла для їхнього проживання ставить її у більш невигідне матеріальне становище поряд із відповідачем.

Як вказує позивач, у зв`язку із потребами спільної дитини підлітка в окремій кімнаті та великій кількості грошових коштів на її утримання та, беручи до уваги дії відповідача з приводу невизнання будинку об`єктом спільної сумісної власності, вчинення перешкод для проживання позивачки та спільної дитини у спірному будинку, позивач вважає за необхідно відступити від засади рівності часток при поділі майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, та визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/3 часток житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:002:0429.

Представник відповідача подав до суду письмовий відзив, відповідно до якого зазначив, що позивач вже зверталась до суду з аналогічним позовом, та просила суд визнати спірний будинок спільною власністю та здійснити поділ майна подружжя визнавши за нею 1/2 частину на спірний будинок. За результатами розгляду ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні справа №619/4218/20 рішення від 14.12.2021, яке станом на даний час набрало законну силу. Що стосується утримання дитини, представник відповідача вказав, що відповідач належно сплачує щомісяця аліменти в сумі приблизно 10000,00 грн. Крім того, в провадженні Дергачівського районного суду Харківської області знаходиться цивільна справа №619/4738/232 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Зі змісту позову вбачається що у позивача є місце реєстрації та проживання, в якому вона бажає проживати з дитиною. Вважає, що підстав для задоволення позову немає, тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того просить здійснити розподіл судових витрат та стягнути на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу.

Представник позивача ознайомившись з наданим представником відповідача відзивом на позовну заяву та копіями доданих до нього доказів, подала відповідь на відзив, відповідно до якого зазначила, що у тексті відзиву відповідач посилається на ті обставини, що нібито позивач вже зверталась до суду з аналогічним позовом, та просила суд визнати спірний будинок спільною власністю та здійснити поділ майна подружжя визнавши за позивачем 1/2 на спірний будинок. Проте дана справа стосується саме визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності, виділу частки в натурі, а тому вона не є аналогічною до раніше розглянутої справи. Крім того, у разі зміни життєвих обставин сторін та при фактичній зміні підстав позову, новий позов не буде аналогічним до попереднього. Підставами для звернення до суду з попереднім позовом була відсутність згоди щодо добровільного поділу майна у передбачено законодавством порядку. У тексті ж даної позовної заяви наведені інші підстави позову, які з`явилися вже після ухвалення попереднього рішення, зокрема невизнання відповідачем будинку об`єктом спільної сумісної власності, вчинення ним перешкод для проживання позивачки та спільної малолітньої дитини у спірному будинку, а саме заміна замків на вхідних дверях, вчинення дій відповідачем для зняття позивача з реєстрації у спірному будинку. Крім того, у зв`язку із зміною підстав позову змінилися і позовні вимоги ОСОБА_8 визначені в прохальній частині позовної заяви, у тому числі прохання відступити від засади рівності часток при поділі майна, визнавши за позивачем право власності на 2/3 часток житлового будинку, а також додалася вимога виділити в натурі 2/3 частки будинку. З приводу аргументу відповідача у відзиві, що факти які встановлені рішенням суду не потребують доведення, представник позивача зазначила, що відповідачем у тексті відзиву не було зазначено того, які саме фактичні обставини останній має на увазі та яким рішенням суду вони були встановлені. Крім того, саме по собі посилання на рішення суду без зазначення конкретних обставин встановлених судом та без прохання суду щодо врахування їх під час розгляду цієї справи, не може братися до уваги, так як такі доводи не є конкретизованими та належним чином обґрунтованими. Щодо аргументів відповідача з приводу належної сплати щомісяця аліментів в сумі приблизно 10000.00 грн. представник позивача вказала, що обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини не охоплюються одним лише фінансовим забезпеченням у тому числі шляхом сплати аліментів. При цьому, відповідачем не заперечуються наведені у позові обставини з приводу вчинення перешкод для проживання позивача та спільної дитини у спірному будинку, з приводу того що він не цікавиться потребами дитини, її інтересами. Що стосується зазначеного представником відповідача, що з тексту позову про визначення місця проживання неповнолітньої дитини вбачається, що у позивача є місце реєстрації та проживання, в якому вона власне бажає проживати з дитиною, представник позивача зазначила, що вказаний будинок є нерухомістю матері позивача, в якому позивач змушена проживати з дитиною через протиправні дії відповідача щодо невизнання її прав на спірний будинок. З огляду на вищезазначене, представник позивача вважає, що доводи, наведені у відзиві, жодним чином не спростовують позовні вимоги позивача, а тому вони є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі посилаючись на зазначене у позові.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову вказуючи, що відсутні підстави для його задоволення.

В інтересах третьої особи, неповнолітньої ОСОБА_5 діє позивач, ОСОБА_3 .

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради, в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом встановлено, що 14 липня 2007 року між позивачем, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідачем - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 14.07.2007 зроблено відповідний актовий запис за №22, місце реєстрації Пересічанська селищна рада Дергачівського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14 липня 2007 року, серія НОМЕР_3 .

За час шлюбу подружжям згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 06 жовтня 2013 року, зареєстровано у реєстрі за №1430, був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:002:0429.

Згідно даних технічного паспорту, виданого 07.08.2013 року КП «БТІДРР»: житловий будинок літ. А-1 - глинобитний, обкладений цеглою, загальною площею - 71,20 кв.м., житловою площею - 32,0 кв.м., складається з таких приміщень, як: 1 - коридор, площею 6.7 кв.м., 2 - сан. вузел, площею 4.4 кв.м., 3 - житлова кімната, площею 14.7 кв.м., 4 - житлова кімната, площею 17.3 кв.м., 5 - кухня, площею 8.6 кв.м., 6 - коридор, площею 3.5 кв.м., 7 - веранда, площею 10.3 кв.м., 8 - котельня, площею 5.7 кв.м. До надвірних будівель відносяться: літ. а - веранда цегляна, літ. а1 - ганок, літ. Б - сарай саманний, обкладений цеглою, літ. В - погріб шлаколитий, літ. Г - вбиральня цегляна, літ. К - колонка металева, літ. N1 - ворота, N2 - паркан, N3 - зливна яма цегляна.

Покупцем в договорі був визначений відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Пунктом 11 вищезазначеного договору передбачено, що «заява дружини покупця про згоду на купівлю вищевказаного житлового будинку, посвідчена приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області, ОСОБА_7 , 06.10.2013 року, за реєстровим №1429».

Відповідно заяви про згоду на укладання договору купівлі-продажу житлового будинку, яка є додатком до договору, вбачається, що ОСОБА_3 дала згоду на укладання її чоловіком ОСОБА_4 договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . Вищевказаний договір укладав чоловіком в інтересах сім`ї на умовах, які попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладання цього договору відповідає спільному волевиявленню. При цьому, ОСОБА_3 нотаріусом було роз`яснено, що згідно зі ст. 60-65 Сімейного кодексу України, майно (в т.ч. гроші), яке набуте подружжям під час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю: володіння, користування і розпорядження одним із подружжя таким майном/коштами/ здійснюється за згодою другого з подружжя.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст.328 ЦК України).

Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Така правова позиція міститься в Постанові ВС від 04 березня 2021 року справа №343/1294/18.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Ч.4 ст.65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13 листопада 2020 року у справі №619/4103/20, шлюб зареєстрований 14 липня 2007 року Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №22 розірвано.

Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачено ст. 69 СК України.

Так, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

При цьому, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ст. 70 СК України).

Статтею 71 СК України визначено способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Після розірвання шлюбу та по сьогоднішній день, спільна дитина сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачкою - ОСОБА_3 .

Так, відповідно заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03 червня 2024 року визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно довідки №207 про зняття з реєстрації у житловому приміщенні/будинку осіб, ОСОБА_3 була знята з реєстрації у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, у зв`язку із потребами спільної дитини підлітка в окремій кімнаті та великій кількості грошових коштів на її утримання та, беручи до уваги дії відповідача з приводу невизнання будинку об`єктом спільної сумісної власності, вчинення перешкод для проживання позивачки та спільної дитини у спірному будинку, просить відступити від засади рівності часток при поділі майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, та визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/3 часток житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:002:0429.

Згідно з частиною 1 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

Відповідно ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Так як поділ спільного майна подружжя з присудженням кожному права на частку майна не припинить права спільної власності, суд вважає за необхідне здійснити поділ майна подружжя шляхом виділення частки будинку у натурі та таким чином припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок.

До тверджень відповідача на те, що позивач вже зверталась до суду з аналогічним позовом, суд зазначає наступне.

Так, дана справа стосується саме визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності, виділу частки в натурі, а тому вона не є аналогічною до раніше розглянутої справи.

Крім того, у разі зміни життєвих обставин сторін та при фактичній зміні підстав позову, новий позов не буде аналогічним до попереднього.

Підставами для звернення до суду з попереднім позовом була відсутність згоди щодо добровільного поділу майна. В позовній заяві, що наразі розглядається наведені інші підстави позову, які з`явилися вже після ухвалення попереднього рішення, зокрема невизнання відповідачем будинку об`єктом спільної сумісної власності, вчинення ним перешкод для проживання позивачки та спільної малолітньої дитини у спірному будинку, а саме заміна замків на вхідних дверях, вчинення дій відповідачем для зняття позивача з реєстрації у спірному будинку.

Крім того, у зв`язку із зміною підстав позову змінилися і позовні вимоги ОСОБА_8 визначені в прохальній частині позовної заяви, у тому числі прохання відступити від засади рівності часток при поділі майна, визнавши за позивачем право власності на 2/3 часток житлового будинку, а, також додалася вимога виділити в натурі 2/3 частки будинку.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. №11, встановлено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший).

Зі змісту п.п. 23, 24 Постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Так, позивач вказує, що має неповнолітню доньку, яка проживає разом з нею. Для правильного застосування частини третьої статті 70 СК України необхідним є встановлення чи є достатніми чи недостатніми аліменти, які отримуються тим з подружжя, з ким залишились проживати діти для їх фізичного і духовного розвитку. В спірному будинку за АДРЕСА_1 , позивачка з дитиною не проживають, так як з боку відповідача вчинялися перешкоди для їхнього там проживання, зокрема, змінювалися замки на вхідних дверях, що призвело до необхідності позивачці шукати житло для оренди з метою проживання там з дитиною. Крім того, ОСОБА_8 дізналася, що відповідач звертався до відділу реєстрації місця проживання Солоницівської селищної ради із заявою про зняття її з реєстрації у житловому будинку, який є об`єктом спільної сумісної власності. Як наслідок, позивача, як співвласника нерухомого майно, було без її відома знято з реєстрації у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №207 про зняття з реєстрації у житловому приміщенні/будинку осіб. Вказані обставини мають істотне значення, за яких в сукупності суд може відступити від рівності часток подружжя, та збільшити частку позивача.

Так, з аналізу наданих доказів, спірний житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:002:0429 придбано сторонами в період шлюбу, тому належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Реєстрація нерухомості на ім`я відповідача, не позбавляє права позивачки на частину цього майна, яка має бути збільшена, оскільки з нею проживає неповнолітня дитина, а розмір аліментів, недостатній для забезпечення фізичного та духовного розвитку дитини.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у спільному майні може бути збільшено. Обов`язок, передбачений статтями 10, 60 ЦПК України , стосовно доведення обставин, які вказували б на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя. Позивач довела факт усунення відповідача протягом тривалого часу від виконання своїх обов`язків з утримання, догляду, вихованню неповнолітньої дитини, та від обов`язку достатнього матеріального забезпечення сім`ї; виконання нею одноособово цього обов`язку як матір`ю, що ставить її у більш невигідне матеріальне становище поряд із відповідачем. Ці обставини вказують на наявність правових підстав для застосування частин другої та третьої статті 70 СК України, та задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесені позивачем судові витрати у справі відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, як документально підтверджені, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Представник відповідача в поданому відзиві просив здійснити розподіл судових витрат та стягнути на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Проте на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу представником відповідача доказів не додано.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 200, 206, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради про визнання нерухомого майна об?єктом спільної сумісної власності, визнання права власності, виділ частки в натурі задовольнити.

Визнати житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:002:0429, об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності на 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:002:0429.

Визнати за ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:002:0429.

Виділити ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в натурі 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:002:0429.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 4387 грн. 34 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , вул. Чернишевська, 55, м. Харків.

Третя особа: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради, , адреса: Харківська область, Дергачівський район, смт Солоницівка, вулиця Визволителів, буд. 6.

Повний текст рішення виготовлено 12.07.2024.

Суддя Л. В. Калиновська