Справа № 699/1447/23
Номер провадження № 2/699/49/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2024 м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі головуючого судді Літвінової Г.М., за участю секретаря судового засідання Сміян А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.10.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем було укладено кредитний договір №20014-10/2022.

За договором факторингу №29062023, укладеним 29.06.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та позивачем до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №20014-10/2022 у розмірі 21250,00 грн, з яких 10000,00 грн розмір заборгованості за основною сумою боргу; 11250,00 грн - розмір заборгованості за відсотками.

Крім того, 05.02.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем було укладено кредитний договір №04746-02/2022.

За договором факторингу №08122022, укладеним 08.12.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та позивачем до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №04746-02/2022 у розмірі 18875,00 грн, з яких 5000,00 грн розмір заборгованості за основною сумою боргу; 13875,00 грн - розмір заборгованості за відсотками.

Позивач вказує, що відповідач був повідомлений про заміну кредитора, однак не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісних кредиторів.

З огляду на викладене позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №20014-10/2022 у розмірі 18875,00 грн та понесені судові витрати.

Ухвалою судді від 12.12.2023 відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст.178-180,191,193, ч. 5 ст.279 ЦПК України.

Відповідач був повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін до суду відповідач не подав.

Відповідно до ч. 8 ст.178ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов такого.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Що стосується кредитного договору №20014-10/2022 від 21.10.2022 суд зазначає таке.

Згідно з Договором про надання фінансового кредиту №20014-10/2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», як кредитодавцем (Товариство), та відповідачем, як позичальником (Клієнт), 21.10.2022 ТОВ «ФК «Інвеструм» надає відповідачу фінансовий кредит на власні потреби у розмірі 5000,00 грн строком на 20 днів під 365,00% річних від суми кредиту в розрахунку 1,00% на добу (а.с.5-7).

Згідно з п. 1.7 указаного договору кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом.

Суд зауважує, що у матеріалах справи відсутній документ, у якому б відповідач, як Клієнт, указав реквізити платіжної банківської картки, на яку він бажає отримати кредитні кошти.

Відповідно до п.1.12 договору Клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення Заявки на отримання кредиту на сайті Товариства або у мобільному застосунку, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення.

Така заявка також відсутня у матеріалах справи.

Згідно з п.6.15 договору сторони домовилися, що примірник цього Договору вважається отриманим Клієнтом, якщо Товариство розмістило його безпосередньо в Особистому кабінеті Клієнта. Клієнт підтверджує, що дані Особистого кабінету є його контактними даними, які були ним зазначені під час укладення Договору та які дають можливість Клієнту переглядати укладений Договір, завантажити його на свій персональний компютер або інший пристрій, створити копію на паперовому носії і таким чином отримати у формі, що унеможливлює зміну його змісту. Датою відправлення Договору вважається дата, з якої Клієнту в Особистому кабінеті стає доступним текст укладеного Договору. Примірник договору, а також додатки до нього насдсилаються Клієнту одразу після його підписання, але до початку надання кредиту.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що за цим договором відповідач: а) отримав примірник договору про надання фінансового кредиту №20014-10/2022 відповідно до вимог п. 6,15 цього договору; б) отримав кредитні кошти.

За таких обставин суд виснує, що позивач не довів у суді факт отримання відповідачем кредитних коштів від ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» за Договором про надання фінансового кредиту №20014-10/2022 від 21.10.2022.

Однак у подальшому, а саме 29.06.2023, між ТОВ «ФК «ЄАПБ», як Фактором, та ТОВ «ФК «Інвеструм»», як Клієнтом, було укладено договір факторингу №29062023, згідно з яким Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобовязань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с.9-11).

У п. 1.1 цього договору факторингу зазначено, що підстави виникнення Права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною Договору.

Додаток №1 позивач суду не надав, натомість надав витяг з Реєстру боржників до вказаного Договору факторингу, у якому зазначено як боржника ОСОБА_1 , номер кредитного договору №20014-10/2022, розмір заборгованості за основною сумою боргу 5 000,00 грн, за відсотками 13 875,00 грн, разом 18875,00 грн (а.с. 13).

Згідно з п. 1.2 цього договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора Прав вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей є невід`ємною частиною цього договору.

Копія наданого суду Акта прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу №29062023 від 29.06.2023 також не є копією оригіналу, оскільки текст цього акта частково прихований (п. 2), що видно неозброєним оком та не потребує проведення будь-яких експертиз для встановлення цього факту (а.с. 12).

У разі, якщо позивач з певних причин вбачав за необхідне приховати конкретну інформацію з документів, які подає до суду в якості доказів, він мав можливість подати до суду витяги з документів, а не свідомо вводити суд в оману, позначаючи, що копія відповідає оригіналу.

Крім того, суд звертає увагу, що сам Договір факторингу №29062023 надано позивачем суду не у повному обсязі, а вибірково до п. 3.10 Розділу 3 "Порядок розрахунків", далі текст договору обривається і додається позивачем сторінка з Розділу 10 "Місцезнаходження та реквізити сторін", тобто Розділи Договору №№4-9 суду не надано. При цьому наявна у справі копія договору не містить позначки, що подані аркуші договору є витягом з цього договору. Натомість представник позивача проставив відмітку про засвідчення копії договору, яка у тому числі складається зі слів «З оригіналом згідно» (а.с. 9-11).

З огляду на викладене суд позбавлений можливості в повній мірі встановити умови укладеного договору факторингу, обсяг прав та обов`язків сторін договору, строк набрання чинності цим договором, порядок передачі документації та її перелік, інші умови, яких досягли сторони при укладенні договору, та встановлення яких є необхідним для правильного вирішення цієї справи. Також суд позбавлений можливості встановити, чи відповідає надана позивачем копія Акта прийому-передачі реєстру боржників тій формі Акта, яка узгоджена сторонами під час укладання договору факторингу.

Крім того, суд звертає увагу, що у Договорі факторингу №29062023 надано визначення терміну «Документація» - оригінали документів, що стосуються Заборгованостей окремих Боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог Клієнта до Боржників по Заборгованостям, а також є необхідними для предявлення вимоги до Боржника щодо погашення Заборгованості, а саме: кредитні договори; заяви на пролонгацію кредитного договору; анкети-заяви на отримання кредиту, за наявності; детальні розрахунки заборгованості по Кредитному договору по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування за період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги та документи, що підтверджують надання (перерахування) коштів Боржникам (надаються на запит Фактора в індивідуальному порядку).

Однак, позивач не надає суду платіжне доручення (або інший документ), що підтверджує перерахування коштів на рахунок Боржника, та не надає розрахунків заборгованості по Кредитному договору №20014-10/2022 з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги

Розрахунок заборгованості за кредитним договором №20014-10/2022 від 21.10.2022 за період з 29.06.2023 по 30.10.2023 підписаний представником позивача ОСОБА_2 (а.с. 14).

Матеріали справи не містять відомостей щодо посади вказаної особи, її повноважень на складання такого розрахунку та можливої відповідальності за помилково складений розрахунок.

Наданий представником позивача розрахунок не є первинним документом, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також залишається невідомим, на підставі яких первинних документів ці розрахунки взагалі були здійснені.

Відповідно до пп. 14 п. 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, первинним є документ, що містить відомості про операцію.

Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг.

При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п. 51 Положення).

Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.

Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості не можна вважати допустимим доказом наявності заборгованості, оскільки такий розрахунок не є первинним документом.

Суд зауважує, що при розгляді кредитних спорів суд зобов`язаний перевірити:

1) чи доведений факт отримання відповідачем як позичальником кредитних коштів відповідно до умов договору, наявність первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредитів та їх можливого погашення;

2) чи містять матеріали справи належний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, де зазначено, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви;

3) який саме порядок та які умови відступлення клієнтом факторові свого права вимоги до боржників передбачено договором факторингу (наприклад витяг з договору, де зазначено який порядок та умови відступлення права вимоги);

4) чи існувало на момент переходу прав за кредитним договором на підставі договору факторингу, у банку, а потім і у цесіонарія право вимоги до відповідача, саме у тому обсязі та на умовах, які зазначені у реєстрі заборгованостей боржників, в тому числі щодо сум початкового тіла кредиту, початкового проценту, пені і чи перейшло право вимоги заборгованості за якою не настав строк платежу на час укладення договору факторингу.

Однак позивач не надав суду документів (доказів), які надають можливість суду встановити ці обставини.

Таким чином, як було вказано вище, позивач взагалі не надав доказів того, що Первісний кредитор ТОВ "ФК «Інвеструм" за кредитним договором №20014-10/2022 від 21.10.2022 надавав відповідачу кредитні кошти.

Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять та позивач не вказує обставин, які унеможливили йому подати інші докази на підтвердження заявлених вимог.

Відповідно до ч. 8 ст.83ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Верховний суд у постанові від 13.01.2021 у справі№ 264/949/19 указав, що відповідно до ч. 3 ст.367ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

КЦС ВС у названій постанові вказав, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1ст.44ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором №20014-10/2022 у розмірі 18875,00 грн, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже судовий збір відшкодуванню не підлягає.

На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України, керуючись статями 263-265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн - залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032; адреса для листування: вул. Лісова, буд. 2, поверх 4, м. Бровари, Київська область, 07400, інші дані суду не відомі.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , інші дані суду не відомі.

СуддяЛітвінова Г.М.