Провадження № 2/752/2526/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 червня 2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ольшевська І.О.,

за участю секретаря судових засідань Крекотень О.В.,

у присутності:

позивача - не з`явився

представника позивача - адвоката Лященко Аліни Михайлівни (ордер від 18.07.2023 р. серія АІ № 1427584),

представника відповідача - адвоката Гутнік Ірини Володимирівни (ордер від 05.02.2024 р. серія АІ № 1520153),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» про стягнення невиплаченої заробітної плати згідно контракту та інших належних сум при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до ПрАТ «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» про стягнення невиплаченої заробітної плати згідно контракту та інших належних сум при звільненні, за результатом розгляду якого просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 4 677 456,33 грн., з яких: 325 314,29 грн. - частина заробітної плати за липень 2023 року; 1 538 142,04 грн. - компенсація за невикористані дні відпустки; 402 000,00 грн. - вихідна допомога при звільненні; 2 412 000,00 грн. - середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за 6 місяців у відповідності до ст. 177 КЗпП України.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що працював у ПрАТ «АРЖК» на посаді Голови правління з 02.03.2012 до 31.07.2023 року. Контрактом від 02.03.2012 року, який кілька разів продовжувався, був встановлений розмір його заробітної плати та умови її виплати. Зокрема, 02.03.2012 року між ПрАТ «АРЖК» та ОСОБА_1 був укладений трудовий договір (контракт) строком на 5 років, 15.02.2017 року дію контракту було продовжено до 02.03.2022 року, 15.02.2022 року дію контракту було продовжено до 02.03.2027 року. У розрахунковому листі від 31.07.2023 року ПрАТ «АРЖК» нарахувало ОСОБА_1 суми, які не були фактично виплачені. ОСОБА_1 стверджує, що ПрАТ «АРЖК» неправильно розрахувало і не виплатило належні суми, зокрема, частину заробітної плати за липень 2023 року, компенсацію за невикористані дні відпустки та вихідну допомогу при звільненні. Розрахунок мав здійснюватись на підставі умов контракту, зокрема, згідно з абзацом 1 та 2 пункту 4.1. Контракту: «За виконання обов`язків, передбачених цим Контрактом, керівникові нараховується та виплачується заробітна плата, надбавки та додаткове матеріальне стимулювання в розмірі та на умовах, визначених внутрішніми нормативними актами щодо умов оплати праці та матеріального стимулювання, затвердженими Наглядовою радою». Керівнику встановлюється посадовий оклад у сумі 65,000 грн. У подальшому при зміні розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством України, розмір посадового окладу Керівника переглядається та встановлюється у сумі, кратній 60 розмірам мінімальних заробітних плат. Станом на 01.01.2023 року розмір мінімальної заробітної плати становив 6 700,00 грн. відповідно до Закону «Про державний бюджет України на 2023 рік». Відтак заробітна плата повинна становити 6700 грн. ? 60 = 402 000 грн. Призначення (обрання) та звільнення (припинення повноважень) Голови та членів Правління, затвердження умов трудових договорів (контрактів), а також встановлення розміру їх винагороди відноситься до виключної компетенції Наглядової ради Товариства. Позивач вважає, що Контракт детально визначав умови оплати праці, компенсації та інших виплат, які ПрАТ «АРЖК» повинно було нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період його роботи та при звільненні. Позивач вказує на порушення ст. 47 та 116 КЗпП України, які зобов`язують роботодавця здійснити повний розрахунок зі звільненим працівником у день звільнення. Відсутність виплати належних сум, неправильні розрахунки та порушення термінів розрахунку ОСОБА_1 вважає порушенням своїх трудових прав, що і стало причиною звернення до суду за захистом порушених трудових прав.

22.11.2023 року за поданим позовом ОСОБА_1 відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, про що постановлено ухвалу судді, вирішено клопотання представника позивача та витребувано у Приватного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» (03033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77) наказ голови правління від 02.03.2012р. №1-К, рішення наглядової ради від 01.03.2012р., що оформлено протоколом засідання наглядової ради №1, статути в редакції 2012 року, 2013 року, 2016 року, 2017 року, 2020 року, протокол установчих зборів від 16.02.2012р., рішення загальних зборів ПрАТ «АРЖК» від 28.04.2023р., рішення загальних зборів ПрАТ «АРЖК» від 28.04.2023р., наказ голови ліквідаційної комісії ПрАТ «АРЖК» віл 08.05.2023р. (щодо зміни штатки) з підтвердженням ознайомлення ОСОБА_1 31.05.2023р.

20.03.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, яким представник відповідача заперечує проти задоволення позову вказуючи на такі обставини. Відповідач вважає, що ОСОБА_1 порушив строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 233 КЗпП України, оскільки звернувся до суду з позовом після трьох місяців з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. При цьому позивач не надав обґрунтування щодо поважності причин такого пропуску, що є самостійною підставою для відмови в позові. Відповідач стверджує, що всі процедури звільнення були дотримані. ОСОБА_1 попередили про звільнення 31 травня 2023 року, а 31 липня 2023 року його було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Виплати, належні ОСОБА_1 , були нараховані та повідомлені йому в день звільнення, але фактичне перерахування грошових сум було об`єктивно неможливе через зупинення фінансових операцій банком на підставі Закону України про запобігання легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом; арешт судом грошових коштів як речових доказів у кримінальному провадженні, що забороняло здійснювати будь-які виплати на користь позивача. Відповідач вказує, що після 01 січня 2017 року законодавчо змінився порядок розрахунку розміру заробітної плати, зокрема, мінімальна заробітна плата більше не застосовувалась як розрахункова величина для визначення посадових окладів. Заробітна плата ОСОБА_1 з липня 2023 року була нарахована з використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного року, що становило 60 прожиткових мінімумів. Відповідач стверджує, що компенсація за невикористані дні відпустки була нарахована відповідно до розрахункового листка за липень 2023 року та становила 595 569, 78 грн. за 117 днів невикористаної відпустки. Позивач неправильно здійснював розрахунок середнього заробітку, використовуючи мінімальну заробітну плату як розрахункову величину. Відповідач стверджує, що підстави для стягнення середнього заробітку за затримку виплат відсутні, оскільки розрахунок не був здійснений з незалежних від відповідача причин. Відповідач вжив всі необхідні заходи для забезпечення виплат у день звільнення, але виплати були зупинені банком та арештовані судом. Відповідач заперечує проти заявленого позивачем розміру судових витрат, оскільки позивач не надав детального розрахунку та доказів їх понесення. Відповідач також заявляє про понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвокатів та очікує компенсації цих витрат у разі виграшу справи.

До суду надійшла відповідь представника позивача на відзив представника відповідача, якою представник вказує, що строк звернення до суду не був порушений. 31.07.2023 року ОСОБА_1 був звільнений з посади Голови правління ПрАТ «АРЖК», і позовна заява була подана до суду 30.10.2023 року, тобто в межах тримісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України. За твердженням відповідача платіжна інструкція на виплату належних сум була сформована 31.07.2023 року, але була відправлена до банку лише 04.08.2023 року. За міркуванням представника позивача, це є підтвердженням порушення вимог ст. 47 КЗпП України про виплату всіх належних сум у день звільнення. Позивач наголошує, що заробітна плата повинна була нараховуватися згідно з контрактом, де встановлено оклад у сумі, кратній мінімальній заробітній платі. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі ЗУ від 06.12.2016 № 1774-VIII), на який посилається представник відповідача, не поширюється на правовідносини, встановлені контрактом між ПрАТ «АРЖК» та ОСОБА_1 . Позивач надає експертний висновок, який підтверджує, що положення Закону № 1774-VIII не застосовуються до правовідносин за трудовим договором (контрактом) між ПрАТ «АРЖК» та ОСОБА_1 і що розмір заробітної плати повинен визначатися на підставі контракту. Позивач стверджує, що блокування виплат фінансовим моніторингом не звільняє відповідача від відповідальності за невиплату належних сум у встановлені законодавством строки. Дії відповідача свідчать про умисне затримання виплат. Позивач наголошує, що нарахування та виплата заробітної плати здійснювалася згідно з контрактом, а зміни в законодавстві не мали впливу на умови контракту. Наглядова рада Товариства не приймала рішень про зміну умов оплати праці, встановлених контрактом. Позивач зазначає, що відповідач не надав обґрунтованих доказів щодо відсутності порушень умов оплати праці та процедур звільнення, що підтверджує безпідставність заперечень відповідача.

Запереченнями відповідача на відповідь на відзив позивача зазначено, що виплати, належні ОСОБА_1 при звільненні, не були виплачені в період з 31.07.2023 року по 04.08.2023 року через технічні проблеми - збій програмного забезпечення. Платіжну інструкцію було направлено до банку 04.08.2023 року. Відповідач вказує, що норма ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачає виплату середнього заробітку за весь час затримки, але не більше ніж за шість місяців, якщо виплата не була здійснена з вини роботодавця. Після направлення платіжної інструкції до банку виникли обставини, що не залежали від відповідача (зупинення фінмоніторингом фінансових операцій та накладення арешту на грошові кошти). Висновок, на який посилається позивач, не є висновком експерта у значенні ЦПК України та Закону України «Про судову експертизу», оскільки він не відповідає вимогам до висновку експерта і не є висновком експерта в галузі права. Крім того, висновок містить оцінку доказів, що є виключною компетенцією суду відповідно до ст. 89 ЦПК України.

01.05.2024 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду.

У судовому засіданні представник позивача Лященко А.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, тотожні змісту позовної заяви та інших процесуальних документів по суті.

Представник відповідача адвокат Гутнік І.В. проти задоволення позову заперечила в повному обсязі, на підстав наданих у судовому засіданні пояснень та з врахуванням змісту відзиву вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що 02.03.2012р. укладений трудовий контракт між Публічним акціонерним товариством «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів», в особі голови Наглядової ради Подрезова С.О., та ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 23-28).

Підставою для укладення контракту є призначення ОСОБА_1 на посаду голови Правління публічного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» на строк 5 років з 02.03.2012 року по 03.03.2017 року. Контракт регулює умови праці, обов`язки сторін, права сторін, умови матеріального забезпечення, відповідальність сторін, порядок вирішення спорів, а також умови припинення дії контракту. Зокрема, керівникові нараховується та виплачується заробітна плата, надбавки, та додаткове матеріальне стимулювання в розмірі та на умовах, визначених внутрішнім(и) нормативним(и) актом(ами) щодо умов оплати праці та матеріального стимулювання, затвердженими Наглядовою радою (далі - Положення). За цим Контрактом керівнику встановлюється посадовий оклад у сумі 65 000,00 грн. У подальшому, при зміні розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством України, розмір посадового окладу Керівника переглядається та встановлюється в сумі, кратній 60 (шістдесяти) розмірам мінімальних заробітних плат, встановлених чинним законодавством України (пункт 4.1. Контракту).

Із наказу №1-К від 02 березня 2012 року вбачається, що ОСОБА_1 , керуючись Протоколом Установчих зборів Публічного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» №1 від 16 лютого 2012 року, приступив до виконання обов`язків Голови правління цього товариства (т. 1, а.с. 33).

Додатковою угодою №1 до трудового контракту від 02.03.2012р. від 15.02.2017р., укладеною між Публічним акціонерним товариством «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» в особі голови наглядової ради Товариства Стецевича А.І. та ОСОБА_1 , встановлено строк дії Контракту до 02.03.2022 року (т. 1, а.с. 29).

Крім того, додатковою угодою №2 до трудового контракту від 02.03.2012р. від 15.02.2022р., укладеною між Приватним акціонерним товариством «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» (Товариством) в особі уповноваженого члена Наглядової ради ПрАТ «АРЖК» Мілютіна А.Є. та ОСОБА_1 , встановлено строк дії Контракту до 02.03.2027 року (т. 1, а.с. 30).

Із Положення про Правління Публічного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» вбачається, що воно затверджене Загальними зборами акціонерів ПАТ «АРЖК» згідно з протоколом від 02.04.2013 року. Положення розроблено на підставі чинного законодавства України та Статуту Публічного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів». Це Положення регулює правовий статус, компетенцію Правління, повноваження Голови та членів Правління, порядок формування та проведення засідань Правління, відповідальність членів Правління, а також загальні організаційні питання діяльності Правління Товариства (т. 1 а.с. 67-71).

Положення про Наглядову раду Публічного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» затверджене Загальними зборами акціонерів ПАТ «АРЖК» згідно з протоколом від 02 квітня 2013 року. Положення розроблено на підставі чинного законодавства України та Статуту Публічного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів». Положення регулює правовий статус, компетенцію, повноваження Голови та членів Наглядової ради, порядок формування та організацію роботи Наглядової ради, проведення засідань, а також відповідальність членів Наглядової ради за виконання своїх обов`язків (т. 1, а.с. 72-77).

Із наказу №04-К-ЛК Приватного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» від 31.07.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 було звільнено з посади Голови Правління ПрАТ «АРЖК» у зв`язку з ліквідацією товариства на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно зі ст. 44 КЗпП України ОСОБА_1 належить виплатити вихідну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку, компенсацію за 117 днів невикористаної щорічної відпустки та здійснити остаточний розрахунок з урахуванням прожиткового мінімуму станом на 1 січня відповідного року, у відповідності до вимог п. 3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ від 06.12.2016 № 1774-VIII, у розмірі 60 ПМДГ передбачених його трудовим договором.

Крім того, наказом зобов`язано ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо виявлених ліквідаційною комісією порушень у період з 01.01.2017р. до 07.05.2023р., а саме: порушення правил нарахування заробітної плати та порушення правил Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій. ОСОБА_1 також має передати всі документи, майно та матеріальні цінності ПрАТ «АРЖК» згідно з актом прийому-передачі.

Із листа, складеного АТ «Ощадбанк» від 24.08.2023 № 16/2-09/1605, вбачається (т. 2, а.с 48), на підставі частини 11 статті 23 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», що банком на підставі цього закону було зупинено фінансові операції клієнта ПрАТ «АРЖК» на суму 1 715 867,85 грн. (платіжна інструкція № від 31.07.2023, отримана банком 04.08.2023) та 1 540 476,66 грн. (платіжна інструкція № від 31.07.2023, отримана банком 04.08.2023).

Крім того, 15.09.2023 року Голосіївським районним судом м. Києва клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м.Києва Бебич М.І. про арешт майна у кримінальному провадженні №0000106 від 04.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, задоволено та накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», код банку (МФО) 305299, НОМЕР_3 , відкритий в АТ «ОЩАДБАНК», код банку (МФО) 300465; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_4 ), а саме НОМЕР_5 , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», код банку (МФО) 305299, НОМЕР_6 , відкритий в АТ «ОЩАДБАНК», код банку (МФО) 300465; Приватного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» (юридична адреса: 01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 77, код ЄРДПОУ 38040228), а саме № НОМЕР_7 та НОМЕР_8 , відкриті в АТ «ОЩАДБАНК», код банку (МФО) 300465, у сумі 3256344 грн. 51 коп. та заборонити здійснення будь-яких видаткових операцій на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_4 ) (т. 2, а.с. 49-60).

Ухвала слідчого судді від 15.09.2023р. Голосіївського районного суду м. Києва, вказана вище, 11.10.2023 р. на підставі постанови Київського апеляційного суду набрала законної сили (т. 2, а.с. 61-72).

Відомості про скасування арешту з вказаних рахунків станом на день винесення рішення в даній справі відсутні. Про наявність арешту на рахунках наголошувала представник відповідача та стороною позивача суттєвих заперечень проти вказаного факту не надходило.

Відповідно до листа представника Міністерства економіки України від 19.09.2023 № 4707-05/50086-09 надано роз`яснення про застосування положень ЗУ від 06.12.2016 № 1774-VIII та Закону України № 108 «Про оплату праці». Так, Відповідно до ЗУ від 06.12.2016 № 1774-VIII, з 01.01.2017 року мінімальна заробітна плата не використовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів працівників та інших виплат.

Пункт 5 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ від 06.12.2016 № 1774-VIII встановлює, що після набрання чинності цього Закону мінімальна заробітна плата як розрахункова величина в колективних договорах та угодах усіх рівнів не застосовується, її замінює прожитковий мінімум для працездатних осіб. Підприємства, установи, організації повинні були внести зміни до колективних договорів і угод усіх рівнів до 01.01.2017 року, щоб привести їх у відповідність з Законом № 1774. Зміни необхідно було внести з урахуванням положень, визначених КЗпП, Законами № 1774, № 108 та постановою № 1037 (т. 2, а.с. 73-75).

Лист Голови комітету з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів Верховних ради України від 20.09.2023 № 04-30/10-2023/206355 (т. 2 а.с. 76-77) розглядає питання щодо застосування окремих положень ЗУ від 06.12.2016 № 1774-VIII, зокрема стосовно норм, пов`язаних із розрахунком заробітної плати.

Комітет зазначає, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників, а також інших виплат. Замість цього застосовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Це означає, що умови трудових договорів, укладених до прийняття цього Закону, мали бути приведені у відповідність до нових норм, але з наданих до суду доказів вбачається, що такі змін стосовно умов трудового контракту ОСОБА_1 відсутні.

Отже, при розрахунку заробітної плати позивача мають застосовуватись положення трудового контракту, а не норми Закону, оскільки зміни Наглядовою радою відповідача до умов трудового контракту ОСОБА_1 у відповідності до ЗУ від 06.12.2016 № 1774-VIII не вносились. Це означає, що розрахункова величина для визначення заробітної плати ОСОБА_1 повинна визначатись на підставі положень, зазначених у трудовому договорі, зокрема на підставі розділу 4 трудового контракту, а саме керівнику встановлюється посадовий оклад у сумі 65 000,00 грн. У подальшому, при зміні розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством України, розмір посадового окладу Керівника переглядається та встановлюється у сумі, кратній 60 (шістдесяти) розмірам мінімальних заробітних плат, встановлених чинним законодавством України.

Із припису Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, складеного інспектором праці Борятиним Б.П. від 18.12.2023 року, вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» (ПрАТ «АРЖК») порушило вимоги ч. 1 ст. 10, абзацу 4 ч. 1 ст. 12 ЗУ № 2136, ст. 24 ЗУ № 504, ст. 116 та ст. 83 КЗпП України під час звільнення працівників ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ), не виплативши всі належні їм суми у встановлені строки. Припис зобов`язує голову ліквідаційної комісії ПрАТ «АРЖК» Притупа Ю.М. усунути виявлені порушення та надати підтверджуючі документи після знаття арешту з рахунків ПрАТ «АРЖК» (т. 5, а.с. 228-229).

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 21 КЗпП трудовий договір є угодою мiж працівником i власником підприємства, установи, органiзацiї або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, органiзацiї або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працiвниковi заробітну плату i забезпечувати умови праці, потрiбнi для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором й угодою сторін.

Трудовий договір (контракт) є двосторонньою угодою мiж працівником, з одного боку, та власником підприємства, установи, органiзацiї або уповноваженим ним органом чи фізичною особою - з іншого.

Згідно з ст.ст. 21, 43, 46 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Тобто, статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України.

Статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Згідно із частиною першою ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Суд, також, наголошує, що частиною першою ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано.

З урахуванням викладеного, суд вважає встановленою та доведеною обставину наявності у відповідача заборгованості по заробітній платі перед позивачем у сумі 325 314,29 грн., у зв`язку з чим приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у вищезазначеному розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно п. 1 ч. 2 роз. 2 Постанови № 100 КМУ «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану (абз. 7 п. 2 Порядку 100).

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку (п. 4 Порядку).

Кількість днів невикористаної відпустки взято з розрахункового листа, наданого ОСОБА_1 31.07.2023 року при звільненні, а саме 117 днів.

Так, сума компенсації за невикористані дні відпустки становить 1 538 142,04 грн.

Вихідна допомога при звільненні ОСОБА_1 на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України становить середньомісячний заробіток відповідно до ст. 44 КЗпП України.

Відповідно до трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 розмір посадового окладу (заробітної плати) становить 60 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Станом на 01.01.2023 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6700,00 грн. відповідно до Закону «Про державний бюджет України на 2023 рік». Відтак, заробітна плата становить 6700,00 Х 60 = 402 000 грн. Дана сума включає податки і збори.

Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Отже, про відсутність вини відповідача у здійсненні розрахунку з ОСОБА_1 представник посилався на те, що з 01.08.2023 р. по 04.03.2023 р. технічні проблеми - збій програмного забезпечення.

Однак суд вказані посилання представника оцінює критично, оскільки з даного приводу до суду не було надано доказів, а тому в період з 01.08.2023 р. по 04.03.2023 р. суд вбачає наявність порушення відповідачем вимог ст. до статті 116 КЗпП України, а отже за вказаний період необхідно застосувати положення ст. 117 КЗпП України.

Як встановлено судом вище, заробітна плата ОСОБА_1 за червень 2023 та липень 2023 р. складала 402000 грн. на місяць. Затримка у виплаті розрахунку відбулась 01.08.2023 р. відповідно два місяці, що передували виплаті, є червень 2023 та липень 2023 р. (804000 грн. за два місяці).

Отже, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 804000/44 робочих дні (період червень-липень 2023р) = 18272,73 грн.

За період затримки і здійсненні розрахунку при звільненні позивача з 01.08.2023 р. по 04.08.2023 р. з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 73090,92 грн. (18272,73 грн.*4).

Щодо періоду з 04.08.2023 року відповідачем надані докази що виключають подальшу неправомірність дій Приватного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів», пов`язаних із затримкою у здійснені розрахунку, оскільки платіжна інструкція була надіслана відповідачем до банківської установи 04.08.2023 року, при цьому, як встановлено судом вище, проведення фінансових операцій по виплаті ОСОБА_1 сум стало неможливе внаслідок проведення заходів на виконання вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та арештом майна у кримінальному провадженні №0000106 від 04.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, зокрема рахунків Приватного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів».

А отже в задоволенні частини позову про стягнення середнього заробітку за час затримки у здійсненні розрахунку при звільненні з 05.08.2023 року слід відмовити.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-89, 258, 259, 263-265, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» про стягнення невиплаченої заробітної плати згідно контракту та інших належних сум при звільненні задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 315 656,33 грн. (два мільйони триста п`ятнадцять тисяч шістсот п`ятдесят шість грн. 33 коп.), з яких: 325 314,29 грн. (триста двадцять п`ять тисяч триста чотирнадцять грн. 29 коп.) - частина заробітної плати за липень 2023 року; 1 538 142,04 грн. (один мільйон п`ятсот тридцять вісім тисяч сто сорок дві грн. 04 коп.) - компенсація за невикористані дні відпустки; 399 000 грн. (триста дев`яносто дев`ять тисяч грн. 00 коп.) - вихідна допомога при звільненні, 53 200,00 (п`ятдесят три тисячі двісті грн. 00 коп.) грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

3. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» на користь держави судовий збір у розмірі 13 420,00 (тринадцять тисяч чотириста двадцять грн. 00 коп.) грн.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

7. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» ( 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77, офіс, ).

Повний текст судового рішення складено та підписано 01.07.2024р.

Суддя І.О. Ольшевська