справа № 489/1219/24 провадження №2/489/967/24
РІШЕННЯ

Іменем України

05 липня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

встановив:

У лютому 2024 року позивач, через свого представника адвоката Шкодіну Л.В., звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 9000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з моменту подання позову і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.06.2023. Від спільного шлюбу мають чотирьох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Діти наразі проживають з позивачем, знаходяться на її утриманні та піклуванні. З відповідачем на даний час вони стосунки не підтримують, не спілкуються. Відповідач не допомагає матеріально ні їй, ні дітям, не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Оскільки відповідач добровільно не хоче утримувати своїх дітей, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Відповідач надав до суду відзив на позов в якому просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі. В обґрунтування вказаної позиції у відзиві зазначено, що позивач з малолітніми дітьми та відповідач тривалий час мешкають за межами України в державі Ізраїль. Рішенням Регіонального рабинського суду Нетанії від 24.01.2024 у справі № 1438613/1 з відповідача на користь позивача стягнути аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 6 000,00 шекелів щомісячно. Також вказаними рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто витрати на навчання, проживання, лікування та інші додаткові витрати. Відповідач виконує рішення суду. Таким чином, задоволення позову приведе к подвійному стягненню з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей.

Позивач надала до суду відповідь на відзив в якому вказала, що доводи відповідача, наведені у відзиві є безпідставними, такими, що не заслуговують уваги, а докази у вигляді рішення іноземної держави є неналежними та недопустимими з огляду на наступне. Її повідомили, що наявність рішення суду Ізраїля, не дасть змоги забезпечити право її дітей на утримання з боку відповідача. Виникає питання відносно компетентності цього суду, оскільки шлюб було зареєстровано на території України між громадянами України. Крім того. Сторони не відмовлялися від громадянства України. Більше того наразі існує рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва про розірвання шлюбу. Також відповідач не надав доказів належного виконання цього рішення або належного виконання свої обов`язків як батька дітей. Посилання на дві квитанції про сплату коштів на адресу позивача, не є належним та допустимим доказом, оскільки вказані оплати були здійснені під час спору в суді, що, на її думку, є введення оману суду в розрізі того, що відповідач є люблячим батьком та законослухняним громадянином України. Наразі, окрім цих двох оплат, грошові кошти більше не надходили. Разом з тим, наразі у провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва існує спір між сторонами щодо утримання неповнолітніх дітей. Сторони по справі є громадянами України, діти також є громадянами України, а тому спір має вирішуватися згідно норм чинного законодавства України. А тому рішення суду Ізраїлю., на яке посилається відповідач не може слугувати як доказ, що наразі вирішено питання щодо утримання дітей.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.03.2024 у задоволенні клопотання відповідача про перехід до розгляду справ за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.03.2024 розгляд справи продовжено в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи з урахуванням строку, необхідного для надання позивачем відповіді на відзив, встановленого ухвалою про відкриття провадження у справі.

09.04.2024 представник відповідача надала до суду клопотання в якому просить закрити провадження по справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки рішенням Регіонального рабинського суду Нетанії від 24.01.2024 у справі № 1438613/1, з відповідача на користь позивача вже стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 6000,00 шекелів щомісячно, витрати на навчання, проживання, лікування та інші додаткові витрати. Вказане рішення набрало законної сили. В свою чергу, задоволення позову призведе до подвійного стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.06.2023.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №309, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 записані батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також судом встановлено, що сторони записані батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим в управлінні імміграції та реєстрації населення м. Нетанья, та виписками із запису актів цивільного стану від 08.06.2022.

Зі змісту позовної заяви вбачається та не заперечується відповідачем, що діти на теперішній час проживають разом з позивачем.

Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Абзацом першим пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Приписами статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В свою чергу, прожиткові мінімуми для різних категорій населення на 2024 рік в Україні встановлюються Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік», та для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; а для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196,00 грн.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінивши в сукупності наявні в справі докази, враховуючи, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей у повному обсязі не надає, є працездатним, відомості щодо знаходження на його утриманні інших осіб в матеріалах справи відсутні, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дітей підлягає до задоволення частково.

При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дитини з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання дітей та їх гармонійного розвитку.

Суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 9000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, суду не надано.

Також судом враховується, що після відкриття провадження по справі відповідач добровільно сплатив аліменти за місяць на утримання дітей, що було визнано позивачем у наданій нею відповіді на відзив.

Так згідно фіскального чеку відповідач 08.03.2024 здійснив переказ грошових коштів на рахунок ОСОБА_7 у розмірі 9250,00 шекелів, мета переказу «аліменти від ОСОБА_8 ».

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 20.02.2024 і до досягнення дітьми повноліття, з врахуванням виплачених за цей період сум аліментів.

Суд вважає, що саме такий розмір аліментів забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дітей, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме їх потребам, при цьому не порушить права відповідача.

Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Як на підставу для закриття провадження у справі представник відповідача посилається на рішення Регіонального рабинського суду Нетанії від 24.01.2024 у справі № 1438613/1, яким з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 6 000,00 шекелів щомісячно, витрати на навчання, проживання, лікування та інші додаткові витрати. Тому вважає, що вказаним рішенням підтверджується постановлення іноземним судом рішення у справі між тим самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Дослідивши надане представником відповідача рішення Регіонального рабинського суду Нетанії від 24.01.2024 та враховуючи положення статті 255 ЦПК України судом зазначається, що підставою для закриття провадження у справі є лише рішення суду, що набрало законної сили, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з частиною першою статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Таким чином, обов`язковою умовою для закриття провадження у справі є та обставина, що рішення суду повинно набрати законної сили, в той же час на наданій представником відповідача копії рішення іноземного суду відсутня відмітка про те, що рішення набрало законної сили, та є остаточним .

Також, судом встановлено, що судове рішення національного суду про визнання та виконання на території України рішення Регіонального рабинського суду Нетанії від 24.01.2024 представником відповідача до клопотання не надано.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин справи, суд доходить висновку, що відсутні визначені статтею 255 ЦПК України підстави для закриття провадження у справі, оскільки не доведено, що існує рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку, а відтак клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору у відповідності до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 20.02.2024 і до досягнення дітьми повноліття, з врахуванням виплачених за цей період сум аліментів.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Сидоренко Тетяни Володимирівни про закриття провадження у справі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 05.07.2024.

Суддя І.В.Коваленко