Справа №559/784/24
Провадження №2/155/287/24
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11.07.2024 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі: головуючого судді Санакоєва Д.Т., за участю секретаря судових засідань Федонюк О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Гусєв П. В., який діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02 червня 2023 року о 14 годині 28 хвилин в місті Горохів на вулиці Луцька, 21, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний № НОМЕР_1 та транспортного засобу «Skoda» реєстраційний № НОМЕР_2 в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Skoda» реєстраційний № НОМЕР_2 застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-210902492.

Постановою Горохівського районного суду Волинської області від 13.06.2023 року у справі №155/789/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.130 КУпАП.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування потерпілій особі в рамках договору прямого врегулювання в розмірі 25 000 грн.

Згідно з абзацом «а» пп.38.1.1. п.38.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Оскільки відповідач керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тому на думку позивача, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу в розмірі 25 000 грн та судові витрати по справі: витрати на правову допомогу в розмірі 4 500 грн та судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Ухвалою судді від 10.05.2024 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі.

Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» у судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просить розгляд справи провести за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. Відзиву на позов відповідач до суду не подавав.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до постанови Горохівського районного суду Волинської області від 13.06.2023 року, постанови Горохівського районного суду від 20.06.2023 року, відповіді від НПУ, судом встановлено, що 02.06.2023 року о 13 год. 28 хв. в м. Горохів по вул. Луцькій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , власником якого є ОСОБА_4 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження із завданими матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.12.1 ПДР за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП. Крім того, ОСОБА_2 вживав алкоголь (уточнення пиво 0,5) після дорожньо-транспортної пригоди з його участю, чим порушив п.2.10(є) ПДР, за що відповідальність передбачена ч.4 ст.130 КУпАП. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, а також визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк 15 (п`ятнадцять) діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. На підставі статті 36 КУпАП, призначено остаточне адміністративне стягнення в межах санкції ч.4 ст.130 КУпАП у вигляді адміністративного арешту на строк 15 (п`ятнадцять) діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки (а.с.7-11).

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та нормами Закону України «Про страхування».

Вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно п. 22.1 ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

27.06.2023 року ОСОБА_5 звернувся до ПАТ «СК «Універсальна» із заявою про відшкодування матеріального збитку, отриманого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.06.2023 року (а.с.14).

Згідно звіту №87-R/12/57 від 02.06.2023 проведеного з метою визначення ринкової вартості пошкодженого КТЗ «Volkswagen Golf», державний номер НОМЕР_1 , ринкова вартість об`єкта оцінки - 63 083,02 грн, ринкова вартість пошкодженого об`єкта оцінки - 37 215,25 грн.

Згідно із ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст.30.1, 30.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно аварійного сертифікату по страховому випадку, який відбувся 02.06.2023 року, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу Volkswagen Golf, реєстраційний № НОМЕР_1 , перевищують його вартість до настання пригоди, розмір збитку визначається: 63 083,02 (ринкова до ДТП) 37 215,25 (ринкова після ДТП) = 25 867,77 грн.

Оскільки з потерпілою стороною було укладено договір про погодження розміру страхового відшкодування в сумі 25 000 грн, відтак розмір страхової виплати становить 25 000 грн.

За договором про погодження розміру та умов здійснення страхового відшкодування за полісом ОСЦПВВНТЗ №ЕР-210902492 від 10.07.2023 року ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ОСОБА_4 узгодили розмір матеріального збитку, завданого потерпілому у зв`язку із пошкодженням належного транспортного засобу в загальному розмірі 25 000 грн.

11.07.2023 року позивачем складено страховий акт №G-14077-1, сума страхового відшкодування, що сплачується потерпілому 25 000 грн та згідно платіжної інструкції № 52627 від 14.07.2023 року здійснено страхову виплату ОСОБА_4 в розмірі 25 000 грн

Підставою заявлених позивачем вимог є положення ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до підпункту «а», «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 , який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, після дорожньо-транспортної пригоди вживав алкоголь, а тому страховик підставно звернувся до суду, оскільки після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

23.08.2023 позивач скерував ОСОБА_2 претензію про відшкодування в порядку регресу (а.с.27).

Проте, відповідач вказану вимогу залишив без відповідного реагування, в добровільному порядку вказані кошти не сплатив, будь-яких доказів на спростування вказаного суду не надав.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За вказаних обставин, суд дійшов до висновку, що у позивача виникло право на стягнення із відповідача виплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 25 000 гривень в порядку регресу, що підтверджено належними та допустимими доказами, у зв`язку із чим позов слід задовольнити.

Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин відповідачем суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3028 гривень.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 цієї статті визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано:

договір про надання правничої допомоги № 20/06/23 від 20.06.2023 року, укладений між ПАТ «СК «Універсальна» та Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ.ГРУП»,

додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги №20/06/23 від 20.06.2023 від 09.02.2024,

додаткову угоду №2 до договору про надання правничої допомоги №20/06/23 від 20.06.2023 від 21.02.2024,

додаток №1 до додаткової угоди №2 від 21.02.2024 відповідно до якого гонорар за надання правничої допомоги становить 4500 грн.

Таким чином, витрати за надану професійну правничу допомогу, які поніс позивач є реальними, доведеними, тобто є такими, що підтверджені належними доказами, а тому підлягають розподілу відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Відповідач щодо неспівмірності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не заявляв.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 гривень.

З урахуванням положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 3028,00 гривень

На підставі ст. ст. 1166, 1188, 1191 ЦК України, ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та керуючись ст.ст.4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 280-282, 289 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» 3028,00 гривень судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 (чотири тисячі п`ятсот) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному обсязі складено 11.07.2024 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області Д.Т.Санакоєв