КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Хромова О.О.
Єдиний унікальний номер справи № 755/760/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколова В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

У січні 2024 року позивач ПАТ «КБ «Акордбанк» звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 09 жовтня 2018 року відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву-пропозицію № СІК-091018/002-22, згідно якої отримав кредит в розмірі 167 881,36 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Правилами банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «КБ «Акордбанк»», які викладені на банківському сайті www.accordbank.com.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві-пропозиції.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням і ініціативою банку.

Стверджував, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість перед позивачем у загальному 103 209,02 грн, з яких: строкова заборгованість за сумою кредиту - 58 220,27 грн, прострочена заборгованість за сумою кредиту - 21 664,82 грн, прострочена заборгованість за процентами - 12 370,48 грн, прострочена заборгованість за комісією - 8 710,70 грн, штраф та пеня за прострочену заборгованість - 2 242,75 грн.

Враховуючи вищевказане просить стягнути з відповідача суму заборгованості станом на 15 травня 2020 року за Кредитним договором № СІК-091018/002-22 від 09 жовтня 2018 року у розмірі 103 209, 02 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Акордбанк» заборгованість за кредитним договором від 09 жовтня 2018 року № СІК-091018/002-22, що складається із строкової заборгованості по кредиту - 58 220,27 грн, простроченої заборгованості по кредиту - 21 664,82 грн, простроченої заборгованості по процентам - 12 370,48 грн, штраф та пеня за прострочену заборгованість - 2 242,75 грн, що разом становить - 94 498,32 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Акордбанк» - відмовити повністю.

У апеляційній скарзі вказує, що заява-пропозиція № СІК-091018/002-22 від 09 жовтня 2018 року та Додаток №1 до неї не містить погоджених сторонами умов щодо відповідальності позичальника за неналежне виконання умов кредитного договору у вигляді сплати штрафів та пені, підстав, порядку та розмірів її нарахування.

Паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця, носить інформативний характер. Ознайомлення позичальника із паспортом та його підписання не означає укладання договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Зазначає, що надані до позову Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «КБ «Акордбанк» також не можна вважати складовою укладеного між сторонами договору, оскільки вони не містять підпису відповідача та не підтверджують, що останній при укладенні договору ознайомився саме з цими умовами та погодився з останніми.

Також вказує, що судом не взято до уваги, той факт, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором складений самим позивачем, і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочену, чи були сплати з богу відповідача, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані. Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Позивач не надав реальні докази, що відповідач не сплачував кредит.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

До Київського апеляційного суду 25 червня 2024 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до правильного та обґрунтованого висновку.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 103 209,02гривень.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2018 року між ПАТ «КБ «Акордбанк» та ОСОБА_1 підписано Заяву-Пропозицію № СІК-091018/002-22, згідно якої відповідач прийняв пропозицію укласти кредитний договір та приєднався до Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Акордбанк».

У Заяві-Пропозиції зазначено, що відповідач підтверджує, що ознайомився і згоден з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «КБ «Акордбанк», що оприлюднені на офіційному сайті Банку www.accordbank.com.ua, а також пропонує (надає оферту) ПАТ «КБ «Акордбанк» про укладення між ним та Банком на умовах, що зазначені в Заяві-Пропозиції, у відповідності з Правилами та умовами споживчого кредитування, що є невід`ємною частиною цієї Пропозиції, Договору про надання споживчого кредиту.

Згідно пункту 2.2 Заяви-Пропозиції сума споживчого кредиту - 87 986,46 грн, в тому числі на загальні споживчі цілі 87 986,46 грн (пункт 2.2.1 Заяви-Пропозиції). Строк споживчого кредиту 48 місяців (пункт 2.3. Заяви-Пропозиції).

Пунктами 2.4, 2.5 Заяви-Пропозиції передбачено розмір процентної ставки 18,99 % річних, розмір щомісячної комісії - 0,99 %.

Також між сторонами договору погоджено Графік платежів. Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки. Визначено: умови споживчого кредитування - кредитний продукт «Великі можливості XL», сума споживчого кредиту - 87 986,46 грн, строк споживчого кредиту - 48 міс, сума кредиту на загальні споживчі цілі - 87 986,46 грн, номінальна процентна ставка - 18,99 %, щомісячна комісія - 0,9 %. Вказаний документ містить підпис ОСОБА_1 (а.с. 14).

Згідно з меморіальним ордером від 09 жовтня 2018 року № 16924436 з Дебет рахунку ПАТ «КБ «Акордбанк» перераховано на Кредит рахунок ОСОБА_1 87 986,46 грн, призначення платежу видача кредиту клієнту ( ОСОБА_1 , НОМЕР_1) згідно кредитного договору від 09 жовтня 2018 року № СІК-091018/002-22 на рахунок НОМЕР_2 (а.с. 13).

На підтвердження заборгованості ПАТ «КБ «Акордбанк» надано розрахунок суми загальної заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «КБ «Акордбанк» за кредитним договором від 09 жовтня 2018 року № СІК-091018/002-22 станом на 15 травня 2020 року, згідно якого загальна сума заборгованості становить 103 209,02 грн, з яких: строкова заборгованість за сумою кредиту - 58 220,27 грн, прострочена заборгованість за сумою кредиту - 21 664,82 грн, прострочена заборгованість за процентами - 12 370,48 грн, прострочена заборгованість за комісією - 8 710,70 грн, штраф та пеня за прострочену заборгованість - 2 242,75 грн (а.с. 10).

ПАТ «КБ «Акордбанк» 28 листопада 2023 року направлено відповідачу досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості.

За правилами частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «Акордбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

З наданих матеріалів вбачається, що між ПАТ «КБ «Акордбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (у формі Заяви-Пропозиції) від 09 жовтня 2018 року № СІК-091018/002-22, який оформлений сторонами в письмовій формі, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору,

Отже, судом встановлено, що укладений між сторонами договір від 09 жовтня 2018 року № СІК-091018/002-22 відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У статті 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Згідно пункту 2.10. 2 Розділу 6 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «КБ «АкордБанк» нарахування процентів за користування споживчим кредитом здійснюється з використанням методу «факт/факт», тобто за фактичну кількість днів у місяці та у році. Періодом нарахування вважається календарний місяць, який обчислюється з дня, що відповідає даті укладення договору по останній календарний день місяця включно для розрахунку процентів за перший місяць користування споживчим кредитом, а також з першого по останнє число місяця включно для всіх наступних періодів. Під час розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день остаточного повернення споживчого кредиту (а.с. 21).

Відповідно до пункту 3.2.4 розділу 6 (Правил) позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та сплатити всі передбачені договором плати (платежі) на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених договором (а.с. 22).

Клієнт зобов`язується у разі порушення строків та/або несплати необхідної до погашення суми заборгованості за споживчим кредитом, що передбачені графіком платежів, частково або в повному обсязі, сплатити на користь банку штрафні санкції (штрафи та пеню) на умовах передбачених договором. У разі порушення клієнтом будь-якої з умов договору, на вимогу банку достроково та в повному обсязі погасити заборгованість за тілом кредиту, проценти, щомісячну комісію та інші платежі, що передбачені умовами договору протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня одержання від банку повідомлення про таку вимогу (п.3.2.10 розділу 6 Правил).

При порушенні клієнтом термінів виконання будь-якого із своїх зобов`язань, передбачених договором, строк виконання яких/якого вже настав, в тому числі про порушенні строків сплати платежів, передбачених графіком платежів більш ніж на 1 (один) календарний місяць вимагати від клієнта оплати боргового зобов`язання частково або в повному обсязі, в тому числі, в примусовому порядку (пункт 3.3.4 розділу 6 Правил).

Відповідно до пункту 3.3.5 розділу 6 Правил, при виникненні будь-якої з наступних подій, що за погодженням сторін вважається істотним порушенням умов договору, зокрема при порушенні клієнтом зобов`язань, передбачених умовами договору, в тому числі, але не обмежуючись: ненаданні інформації та документів, передбачених п.п 3.2.6, 3.2.7, 3.2.9 цих правил або порушенні клієнтом частково або в повному обсязі строків сплати платежів відповідно до графіку платежів на один календарний місяць, банк має право вимагати від клієнта дострокового повернення в повному обсязі споживчого кредиту шляхом сплати в повному обсязі наявної заборгованості за тілом кредиту, процентів, щомісячної комісії, а також інших платежів відповідно до умов договору, шляхом надіслання або особистого вручення клієнту відповідної письмової вимоги, або стягнути з клієнта у судовому порядку суми неповерненої суми кредиту, в тому числі суму наявної заборгованості за споживчим кредитом, нарахованих процентів за його користування та плат за обслуговування кредитної заборгованості, а також суми штрафних санкцій, передбачених договором.

Згідно пункту 3.2.10 розділу 3 Правил в разі, якщо повідомлення надіслано Клієнту засобами поштового зв`язку (рекомендованим або цінним листом) і підприємством зв`язку повідомлено Банк про неможливість вручення поштового відправлення адресату (Клієнту), то днем одержання повідомлення Клієнтом дата оформлення підприємством зв`язку документу про неможливість вручення поштового відправлення. При цьому, Сторони дійшли до згоди, що в разі ухилення Клієнтом від одержання на підприємстві зв`язку повідомлення Банку (відмова від його прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство зв`язку після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа, закінчення терміну зберігання тощо), обов`язок Банку щодо направлення Повідомлення буде вважатися належно виконаним за наявності документа, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16 та зробила висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, а також пені за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відтак, відповідно до вимог вказаних вище пунктів Правил, позивачем направлено досудову вимогу Банку до позичальника, який прострочив внесення платежів за договором про дострокове повернення всієї суми кредиту, сплати процентів та інших обов`язкових платежів.

З матеріалів справи встановлено, що 28 листопада 2023 року позивачем ПАТ «КБ «АкордБанк» надіслано відповідачу досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості № 357/2023 згідно якої ПАТ «КБ «АкордБанк» вимагає від ОСОБА_1 достроково повернути кредит, проценти та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором, у 30-тиденний термін з моменту отримання цієї вимог, у розмірі 103 209,02 грн. Зазначена вимога повернулась до ПАТ «КБ «АкордБанк» з відміткою засобу зв`язку «Укрпошта» «за письмовою відмовою адресата» 18 грудня 2023 року. Однак зазначена вимога залишилась без задоволення.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Відтак, для Поповича строк виконання зобов`язань за договором вважається таким, що настав 28 листопада 2023 року і з цієї дати у кредитора припинилося право нараховувати проценти, комісію та пеню у розмірах передбачених умовами договору. При цьому, 29 грудня 2023 року закінчився 30-тиденний термін для сплати заборгованості за кредитом. А у ПАТ «Акордбанк» виникло право на звернення до суду із позовом про дострокове стягнення боргу. ПАТ «Акордбанк» звернувся із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, що узгоджується з пунктом 3.3.5 розділу 3 Правил та частиною другою статті 1050 ЦК України.

З доданого до позову розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 15 травня 2020 року утворилася заборгованість у сумі 103 209,02 грн, що складається із строкової заборгованості по кредиту - 58 220,27 грн, простроченої заборгованості по кредиту - 21 664,82 грн, простроченої заборгованості по процентам - 12 370,48 грн, простроченої заборгованості за комісією - 8 710,70 грн, штраф та пеня за прострочену заборгованість - 2 242,75 грн.

Отже, судом встановлено, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору позивачем надано відповідачу кредитні кошти в розмірі 87 986,46 грн. Однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 15 травня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі: строкової заборгованості по кредиту - 58 220,27 грн, простроченої заборгованості по кредиту - 21 664,82 грн, простроченої заборгованості по процентам - 12 370,48 грн, штраф та пеня за прострочену заборгованість - 2 242,75 грн.

Відповідач контррозрахунку заборгованості суду не надав.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявність заборгованості перед позивачем за тілом кредиту в розмірі 58 220,27 грн.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що 58 220,27 грн взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк, кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням у розмірі 58 220,27 грн, що підлягає стягненню з відповідача.

За таких обставин, вимоги в цій частині позову є обґрунтованими, підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 58 220,27 грн.

Щодо вимоги про стягнення простроченої заборгованості за комісією у розмірі 8 710,70 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 11 Закону України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі Закон № 1734-VIII) (у редакції на час укладення спірного договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит (частина друга статті 11 Закону № 1734-VIII).

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону № 1734-VIII умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України нікчемний правочин це правочин, недійсність якого встановлена законом.

Згідно із частинами першою, третьою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону №1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону №1734-VIII Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 (далі Правила про споживчий кредит) банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (зокрема за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону № 1734-VIII та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту плати за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон № 1734-VIII визначає оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19, провадження № 61-7416св20, від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, провадження № 61-22778св19.

З урахуванням викладеного, умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-VIII (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону №1734-VIII.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 серпня 2022 року у справі № 180/1434/20, провадження № 61-9418св21, Велика Палата Верховного Суду у постанові від13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21.

Верховний Суд зауважує, що висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21 щодо тлумачення статей 11, 12 Закону № 1734-VIII, є застосовними у справах про визнання нікчемними умов договору споживчого кредитування (після 10 червня 2017 року), відповідно до яких банк встановлює для споживача будь-які додаткові платежі на підставі частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону № 1734-VIII.

Як вбачається з кредитного договору у пункті 2.5 встановлено розмір щомісячної комісії 0,99 %.

Крім цього, у графіку платежів також вказана щомісячна комісія у розмірі 0,99 % за розрахунково-касове обслуговування.

Аналіз умов спірного договору дає підстави для висновку, що позивач не вказав у кредитному договорі та не роз`яснив відповідачу, які саме послуги ПАТ КБ «Акордбанк» йому надає, і що входить в «щомісячну комісію».

Суд звертає увагу на те, що у тексті спірного договору та додатку до нього, матеріалах справи немає переліку дій/операцій ПАТ КБ «Акордбанк», які включені до послуги комісії, яка є постійною, сталою і сплачувалась до повного повернення суми кредиту відповідно до спірного договору. У поясненнях ПАТ КБ «Акордбанк» посилається на те, що у складі оскаржуваних супутніх послуг банку є, зокрема платежі за ведення рахунку та розрахунково-касове обслуговування. Щомісячна комісія зазначена у пункті 2.5 кредитного договору, проте графік платежів передбачає платежі за розрахунково-касове обслуговування.

Зважаючи на вказане, ПАТ КБ «Акордбанк» чітко не визначено, яка саме комісія передбачена кредитним договором, які щомісячні операції чи дії входять до цієї послуги, чи тотожні вони послугам, які банк має надавати безкоштовно відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону № 1734-VIII.

Водночас у матеріалах справи немає доказів, що відповідач звертався до банку щомісячно чи частіше про надання інформації про стан кредиту.

Європейський суд з прав людини зазначав, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03, пункт 45).

Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача (частина восьма статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Особа, яка включила ту чи іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується, зокрема, в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову. Зазначене правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (noindividuallynegotiated), а й щодо умов, які хоч і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (underthediminantsinfluenceoftheparty).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, провадження № 61-18730св20.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №161/14194/20.

Отже, оскільки Банком у Кредитному договорі була встановлена плата за ті послуги, які за вказаним законом повинні надаватися безоплатно, то суд вважає, що підстав для стягнення Банком з відповідача простроченої заборгованості за комісією 8 710,70 грн, немає.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним між сторонами кредитним договором, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, та відсотками за користування кредитом за виключенням вимоги про стягнення заборгованості за комісією.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо неправильності нарахування заборгованості є безпідставними та такими, що засновується на припущеннях. Відповідачем не надано контррозрахунку суми заборгованості за відсотками за користування кредитом, жодних доказів сплати заборгованості за кредитом (квитанцій, платіжних інструкцій) також не надано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мазурик Зоряна Ярославівна, залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова