Єдиний унікальний номер судової справи: 490/1305/17
Провадження № 22-ц/812/1085/24 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

08 липня 2024 року м. Миколаїв Справа № 490/1305/17

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Шолох Л.М., в приміщенні цього ж суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Центрального району Миколаївської міської ради, виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 про визнання рішення незаконними, визнання свідоцтва та договору купівлі-продажу недійсними,

встановив:

13 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Центрального району Миколаївської міської ради, виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 , в якому просила:

- визнати незаконними пункти 2.13 та 3.4 рішення виконкому Центрального району м.Миколаєва № 42 від 05.06.2002 року, якими самочинно збудовані будівлі оформлені за ОСОБА_2 та затверджено акт прийняття житлового будинку літ. Р в експлуатацію;

- визнати незаконним пункт 1 рішення виконкому Миколаївської міської ради № 612 від 26 липня 2002 року в частині встановлення ідеальних часток домоволодінь по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 - 62/100 та ОСОБА_1 -38/100;

- визнати недійсними свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_1 на домоволодіння 38/100 частини об`єкта від 08 серпня 2002 року, видане виконкомом Миколаївської міської ради 08 серпня 2002 року та незаконним рішення про його реєстрацію ММБТІ реєстраційний номер № НОМЕР_1 в книзі № 3 від 08 серпня 2002 року; свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_2 на домоволодіння 62/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 та визнати незаконним рішення ММБТІ від 15 липня 2003 року про реєстрацію об`єкта нерухомого майна №1873585.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначала, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №5589 від 17 травня 2022 року, вона придбала у власність 7/10 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складалося з житлового будинку літ. А та господарських споруд.

Рішенням Третейського суду від 17 травня 2002 року у відповідності до діючого на той час законодавства даний договір купівлі-продажу нерухомого майна №5589 від 17 травня 2002 року визнаний дійсним та за ОСОБА_1 визнано право власності на 7/10 частин вказаного домоволодіння. Право власності зареєстровано ММБТІ за позивачем 21 червня 2002 року за №320, про що свідчить реєстровий напис на рішенні третейського суду.

За вищезазначеним домоволодінням рішенням виконкому Миколаївської міської ради №46 від 22 лютого 1991 року було закріплено земельну ділянку, що не мала право установчих документів, площею 987 кв.м.

У 2002 році ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_2 у власність 3/10 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 та недобудовану будівлю літ. Р 7,18х9,36 кв.м. з господарськими спорудами (житловий будинок літ. Р, душ, літ. Ю, гараж літ. Х, сарай літ. Ф, навіс літ. Т зазначені в складеному 07 травня 2002 року технічному паспорті БТІ, як самовільно побудовані ОСОБА_2 ), що знаходилась на цій земельній ділянці.

Відповідач ОСОБА_2 без дозволу позивача добудував та оформив у власність на земельній ділянці, що перебуває в спільному користуванні, капітальні споруди, у зв`язку з чим виник спір з приводу користування земельною ділянкою.

Позивач вказувала, що під час розгляду справи вона дізналася, що без її відома та згоди були перераховані частки спільників:

-рішенням виконкому Центрального району м. Миколаєва №42 від 05 червня 2002 року самочинно збудовані будівлі оформлені за ОСОБА_2 та затверджено акт прийняття житлового будинку літ. Р в експлуатацію;

-прийняте рішення виконкомом Миколаївської міської ради №612 від 26 липня 2002 року про встановлення ідеальних часток домоволодінь по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 62/100 та ОСОБА_1 -38/100;

-на підставі рішення №612 на ім`я позивача виконкомом Миколаївської міської ради 09 серпня 2002 року замість рішення третейського суду було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння 38/100 частини об`єкта, який складається з двох житлових будинків, яке зареєстроване без відома позивача ММБТІ за реєстровим №320 у книгу №3 08 серпня 2002 року та яке позивачу не видавалось;

-на ім`я ОСОБА_2 виконкомом Миколаївської міської ради 08 серпня 2002 року було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння 62/100 частини об`єкта, замість договору купівлі-продажу;

-на підставі договору №5726 купівлі-продажу нерухомого майна від 28 серпня 2002 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 62/100 частин домоволодіння, який зареєстровано ММБТІ 15 липня 2003 року, про виданий витяг №1007129.

Позивач зазначала, що вищезазначені рішення винесені відповідачами протиправно та підлягають скасуванню, а видані на їх підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння підлягають визнанню недійсними.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2017 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

У період з лютого 2017 року по 09 листопада 2021 року справа перебувала в провадженні іншого складу суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 листопада 2021 року визначено головуючого у справі суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2023 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2024 року позов ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України залишено без розгляду.

Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повторно не з`явилася в судові засідання, які були призначені на 12 лютого 2024 року та 22 травня 2024 року, заяв про розгляд справи без її участі та про зміну адреси листування суду не подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про те, що позивачем не подано заяву про розгляд справи у її відсутність є помилковим, оскільки така заява була подана нею 10 грудня 2019 року через канцелярію суду.

Крім того, зазначала, що не отримувала судових повісток про виклик в судові засідання, які були призначені на 12 лютого 2024 року та 22 травня 2024 року.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала не відповідає.

Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання учасника справи, в тому числі позивача.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними (пункт 1 частина друга статті 223 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду.

Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними.

Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи.

Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.

Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності.

Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Вказана позиція неодноразово підтримувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 серпня 2020 року у справі №405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі №658/1141/18.

Повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового засідання проводиться судом, відповідно до вимог статей 128-131 ЦПК України.

За приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

З матеріалів справи вбачається, що справа перебуває у провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва з 2017 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2017 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

У період з лютого 2017 року по 09 листопада 2021 року справа перебувала в провадженні іншого складу суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 листопада 2021 року визначено головуючого у справі суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2023 року було закрито підготовче провадження у справі та було призначено справу до розгляду по суті на 12 лютого 2024 року.

Як вбачається з поштового відправлення судова повістка на ім`я ОСОБА_1 у судове засідання на 12 лютого 2024 року була повернута на адресу суду з відміткою «неправильно зазначена (відсутня) адреса» (т. 2 а.с. 58-59). Повернення поштового відправлення з цих підстав не свідчить про належне повідомлення учасника справи.

Наступне судове засідання було призначене на 22 травня 2024 року.

Як вбачається з поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 судова повістка була надіслана позивачу та повернута на адресу суду з відміткою - «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є врученням повістки адресату.

Також, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 10 грудня 2019 року, в якій вона просила розглядати справу у її відсутність, але в присутності її адвоката та прийняти додаткові пояснення по справі.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про повідомлення представника позивача про розгляд справи.

З урахуванням зазначеного у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_5 без розгляду, оскільки, по-перше, її не було належним чином повідомлено про судове засідання, призначене на 12 лютого 2024 року, по-друге, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не врахувавши положень вищезазначених процесуальних норм, залишив без розгляду позовну заяву без достатніх на те правових підстав, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За таких обставин, ухвала суду, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, на підставі пункту 3 частини першої статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 379, 382 ЦПК України суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2024 рокускасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови виготовлений 08 липня 2024 року.