Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 712/1496/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого: судді Кондрацької Н.М.

секретаря судового засідання: Мелещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карпюк Андрій Віталійович, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Карпюк А.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позову вказує, що 28.05.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики. Факт укладення даного договору підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою від 28.05.2021, оригінал якої знаходиться в ОСОБА_1 . Тож ОСОБА_2 отримав в позику у позивача грошові кошти в сумі 8 000,00 доларів США. Строк виконання обов`язку з повернення позичених коштів вказано один рік, тобто до 29.05.2022. Крім того, відповідач взяв на себе обов`язки повернути ОСОБА_1 9000 доларів США, тобто 1 000,00 доларів США в якості процентів за користування отриманими в борг коштами. На численні прохання та телефонні дзвінки ОСОБА_2 не реагує, ухиляється від повернення боргу у сумі 9 000,00 доларів США, чим порушує взяті на себе зобов`язання. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови і зговору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 надав відповідачу на підставі розписки від 28.05.2021 грошові кошти в сумі 8 000,00 доларів США на умовах їх поворотності, а відповідач свої зобов`язання у встановлений договором строк не виконав, на вимоги щодо повернення грошових коштів не реагує, з метою захисту своїх майнових прав позивач змушений звернутись до суду з даним позовом, із вимогою про примусове стягнення з ОСОБА_2 вказаної суми коштів у валюті виконання основного зобов`язання. Крім того, з огляду на те, що у договорі позики сторонами обумовлено умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, з відповідача на користь ОСОБА_1 також підлягають стягненню 1 000,00 доларів США в якості неповернутої суми процентів за користування позиченими коштами, так само визначених у валюті основного зобов`язання.

На підставі викладеного, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою від 28.05.2021 у сумі 9 000, доларів США, а також судові витрати пов`язані з розглядом справи- 3382,20 судового збору та 4000 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.02.2024 вказану цивільну справу передано на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2024, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М. визначена для розгляду справи № 712/1496/24 (провадження № 2/711/937/24).

Ухвалою суду від 28.02.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 28.02.2024 задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , із забороною будь-яким способом вчиняти будь - які дії щодо цього майна, до набрання законної сили рішенням суду у справі № 712/1496/24.

В ході розгляду справи, 06.06.2024 до суду позивач надіслав заяву про розгляд справи без його участі та зменшення позовних вимог. Вказує, що 20.05.2024 відповідач повернув йому частину боргу у розмірі 1000 доларів США, а решту суми обумовленої розпискою від 28.05.2021 у розмірі 8000 доларів США, не дивлячись на неодноразові обіцянки, не повернув. Тож остаточно просить стягнути з відповідача на його користь борг за розпискою від 28.05.2021 у сумі 8000,00 доларів США та вирішити питання про розподіл судових витрат.

У судове засідання позивач та його представник адвокат Карпюк А.В. не з`явився, до початку позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі, у якій підтримує позовні вимоги у сумі 8000 доларів США.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час і місце розгляду справи. У ході розгляду справи не заперечував, що отримав у позивача кошти у борг згідно розписки від 28.05.2021.Відзив на позов подано не було.

Згідно частини 1 статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Враховуючи думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як визначено в статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

За змістом статті 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами частини 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З аналізу наведених норм слідує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, слід з`ясувати справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа.

Тобто, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, постанові 13.12.2017 у справі №309/3458/14-ц.

При цьому, судом враховані висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, власноручної розписки ОСОБА_2 від 28.09.2021, відповідно до якої останній отримав (взяв) у борг у ОСОБА_1 , грошові кошти в сумі 8000 доларів США строком на один рік та зобов`язався повернути 9000 доларів США. Однак, відповідач в обумовлений сторонами строк у розписці позику у повному обсязі не повернув.

Згідно твердження позивача, наведеного у заяві від 06.06.2024 про зменшення позовних вимог, 20.05.2024 відповідачем ОСОБА_2 позивачу було повернуто частину коштів у розмірі 1000 доларів США.

На час розгляду справи, відповідачем не вчинено будь-яких інших дій, спрямованих на виконання перед позивачем відповідних зобов`язань за розпискою від 28.05.2021.

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Крім того, слід зазначити, що враховуючи норми ст.ст. 192, 524, 533, 1049 ЦК України, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Такий висновок суду також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним була надана грошова позика відповідачу, про що складено відповідну розписку від 28.05.2021, за якою ОСОБА_2 отримав грошові кошти від ОСОБА_1 у розмірі 8000 доларів США, та зобов`язався повернути 9000 доларів США, з врахуванням 1000 доларів у якості процентів за користування позикою. В ході розгляду справи позивачу було сплачено лише 1000 доларів США, фактично лише вказані проценти, а тому основна сума за розпискою від 28.05.2021у розмірі 8000 доларів США підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача у примусовому порядку, оскільки у суду відсутні будь-які документи, що підтверджують факт повернення боржником вказаних вище грошових коштів.

Слід зауважити, що на час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним.

Що стосується стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат, то суд зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Крім того, ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи, до матеріалів справи стороною позивача додано копію ордеру серії АІ № 1503439 від 26.01.2024, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію договору про надання правничої допомоги б/н від 24.11.2023, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Ковальчук та партнери», в особі партнера адвоката Карпюка А.В. та Кононенком А.С., згідно якого вказано, що отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару, попередньо узгодженим між сторонами, який визначається Адвокатським об`єднанням у акті наданих послуг (п.4.1).

Так, згідно Акту приймання - передачі наданих робіт (послуг) за договором б/н від 24.11.2023 сторони підтвердили, що адвокат надав клієнту наступні послуги, на які витрачено всього 04 години, загальною вартістю 4 000,00 гривень, з яких: 1000 грн. зустріч, консультація клієнта, вивчення первинних документів, узгодження правової позиції; 3000 грн. підготовка та подання до суду позовної заяви.

Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд, враховує заперечення сторони відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, однак суд не може втручатися у відносини між адвокатом і клієнтом, визначені в укладеному ними договорі про надання правничої допомоги, які можуть бути змінені лише за їх взаємною домовленістю, що узгоджується з висновками Верховного суду.

Відтак, у п. 127 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважує, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі N 910/12876/19).

Разом з цим, Верховний Суд у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 поміж іншого вказав, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів.

До того ж, при вирішенні питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За таких обставин, суд вважає, що стягнення суми коштів у заявленому позивачем розмірі за надану правничу допомогу є обґрунтованим, враховуючи зміст поданих документів на підтвердження понесених позивачем судових витрат за надання правової допомоги, з огляду на викладене вище, заявлена позивачем сума витрат у розмірі 4000, 00 грн. підлягає відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 за рахунок відповідача. Такий розмір винагороди є співмірним із складністю справи, що випливають із даних правовідносин.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір у сумі 3382,20 грн. згідно платіжної інструкції від 26.01.2024, який відповідно підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 265, 268, 273, 274, 277, ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карпюк Андрій Віталійович, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за розпискою від 28.05.2021 у розмірі 8000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 4000,00 грн. та судовий збір у сумі 3382,20 грн., а всього 7382,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 06.06.2024.

Головуючий: Н. М. Кондрацька