Провадження № 2/742/539/24
Єдиний унікальний № 742/994/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Ільченка О.І., секретаря Голушко Н.А., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Матвієнко Володимир Михайлович до територіальної громади м.Прилуки в особі виконавчого комітету Прилуцької міської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом,-

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті вітчима ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його вітчим ОСОБА_2 , який за свого життя склала заповіт на ім`я ОСОБА_1 . За життя спадкодавцю належав житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті останнього, позивач прийняв спадщину за заповітом відповідно до ст.1270 ЦК України. Проте, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на такий. Тому позивач і звернулася до суду з даним позовом.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, проте останній подав заяву про розгляд справи у їх відсутностя, позовні вимоги підтримують повністю.

Представник відповідача у судове засідання також не з"явився, проте надіслав заяву, згідно якої просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15 серпня 2022 року, за актовим записом № 676, виданого Прилуцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.9).

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого відділом ЗАГС Прилуцького МВК Чернігівської області вбачається, що ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_3 (а.с.8), яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_4 » та згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8 зворот).

За життя ОСОБА_2 склав заповіт на все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, він заповів позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10 зворот).

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру від 26.11.2021 вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 заведена спадкова справа за №85/2022, яка була заведена на підставі заяви про прийняття спадщини спадкоємця за заповітом - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9 зворот).

Згідно довідки КП «Прилуцьке МБТІ» №1351 від 29.08.2023, станом на 31.12.2012 вбачається, що право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 - не зареєстровано (а.с.11). Сстаном на 25.08.2023. за вище вказаною адресою знаходяться будівлі: житловий будинок під літ. А1, стіни-дерево; прибудова під літ. а1, а2, стіии-цегла, дерево; ганок під літ. Кр1,Кр2, цегла,цегла. Загальна площа становить 102.7кв.м, житлова площа 59.7кв.м. Надвірні будівлі: сарай під літ. Б1,61, стіни-цегла, цегла; погріб під літ. ПГ, ПГ1, стіни-цегла, цегла; вбиральня підліт. У1, стіни-цегла; огорожа під №1, дерево; ворота під №2, метал.

Наявність спірного домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується копією технічного паспорта на житловий будинок, згідно якого вбачається роком спорудження такого є 1964 та звітом №029/02/024 про оцінку майна від 06.02.2024, що становить 121112,00 грн., замовником виготовлення технічного паспорту є ОСОБА_1 (а.с. 12-13, 16-17).

Відповідно до пояснень приватного нотаріуса Прилуцький районний нотаріальний округ Чернігівської області від 23.10.2023 №417/01-16 вбачається, що на звернення ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 за заповітом, посвідченим Колодуб С.М., приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області 26.11.2021 за реєстровим № 1880, на належний йому житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не можливо, оскільки згідно наданої довідки, виданої КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 29.08.2023 № 1351, вбачається, що право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за вище зазначеною адресою не оформлено належним чином та не зареєстровано, а тому рекомендовано зхвернутися до суду для визнання права власності на вище згаданий житловий будинок(а.с.10).

Відповідно до п.1) ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно п.4 Інструкції реєстрації підлягали лише будинки, розташовані в містах та селищах міського типу і виникнення права власності на будинок в сільській місцевості не було пов`язано з видачею правовстановлюючого документу та його реєстрацією в бюро технічної інвентаризації. Тобто Інструкцією не встановлювався обов`язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі.

Згідно п.9) ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться в тому числі на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою, а це значить, що це дає право особі довести це право у судовому порядку.

Таким чином, житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 був набутий у власність ОСОБА_2 у встановленому на той час порядку.

Нотаріальна контора не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок в зв`язку з тим, що згідно Закону України «Про нотаріат» та Наказу Міністерства Юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» №296/5 від 22 лютого 2012 року, однією з умов видачі свідоцтва є необхідність надання правовстановлюючого документа на нерухоме майно та його реєстрація в реєстрі прав на нерухоме майно.

Згідно роз`яснень, викладених в п.3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних судам при вирішенні справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК).

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст.ст. 1233 і 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

Вищезазначені досліджені судом докази вказують на те, що є наявним право позивача на спадщину, та визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими-побутовими будівлями, на котре, як установлено судом після спадкодавця більше нікому не видавалось свідоцтва про право власності та не було зареєстрованим в органах реєстрації як нерухоме майно, і приймаючи до уваги, що спадкодавець за життя з певних причин, не зареєстрував свого права власності на спірний житловий будинок, а тому суд вважає, що заявлені вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 182, 392, 1217-1222 ЦК України, ст.ст.12, 81, 247, 259, 263-265 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), представник позивача адвокат Матвієнко Володимир Михайлович (вул..Котляревського, 59, м.Прилуки) до територіальної громади м.Прилуки в особі виконавчого комітету Прилуцької міської ради (вул..Незалежності, 82, м.Прилук, 4) про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд або на апеляційне оскарження, якщо така заява або апеляційна скарга подані протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне судове рішення складено 08.07.2024.

Суддя Олександр ІЛЬЧЕНКО