233 № 233/6674/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючої - судді Наумик О. О., за участі секретаря судового засідання Мішиної А. А., представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Юсєєва Т. С., розглянувши цивільну справу №233/6674/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «про стягнення аліментів на утримання дитини»,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 06.11.2023 звернулася до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягувати щомісячно з відповідача на свою користь аліменти на малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову; рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання, пославшись на те, що відповідач добровільно матеріально дитину не утримує.

26 грудня 2023 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області було ухвалене заочне рішення (№233/6674/23) по суті заявлених позовних вимог (а.с.26-27).

Судовою ухвалою від 20.03.2024 задоволено заяву ОСОБА_1 від 08.02.2024 про перегляд заочного рішення, заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2023 року у цивільній справі №233/6674/23 скасовано, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, справу призначено у судове засідання для розгляду по суті (а.с.113,114-119).

Позивачка, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з`явилася: матеріали справи містять заяви позивачки про розгляд справи у її відсутність з посиланням на підтримання позову (а.с.10,108), що за приписами ч.5 ст.223 ЦПК України є підставою для розгляду справи у відсутність позивачки.

Представник позивача адвокат Юсєєв Т. С. у судовому засіданні проти позову заперечив за підстав, викладених у заявах по суті справи (заява про перегляд заочного рішення суду на а.с.34-37,67-75; відзив за позовну заяву на а.с.130-132), зокрема:

Як на підстави позовної вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини позивачка вказала, що перебуває з позивачем у зареєстрованому шлюбі, що ОСОБА_1 є батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що донька зареєстрована та фактично проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідач покинув сім`ю, що дитина перебуває на її одноособовому утриманні, що її доходів не вистачає на покриття потреб дитини, що відповідач взагалі не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, що на час звернення з позовною заявою до суду вона доглядає за дитиною і потребує матеріальної допомоги від чоловіка.

Як убачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивачка підтвердила належними та допустимими доказами лише перебування з відповідачем у шлюбі та батьківство відповідача щодо дитини - ОСОБА_3 , і, відповідно, наявність в них з відповідачем батьківського обов`язку щодо надання утримання дитині.

Щодо проживання дитини з позивачем окремо від батька.

На підтвердження свого фактичного проживання з дитиною окремо від батька за адресою: АДРЕСА_2 , позивачка надала суду копії довідок переселенця ОСОБА_2 (№ НОМЕР_1 від 21.07.2022) та ОСОБА_3 (№ НОМЕР_2 від 21.07.2022). При цьому позивачка не повідомила суду, що станом на день подання позову до суду за вказаною адресою також було зареєстроване й місце перебування ОСОБА_1 (паперова копія зображення електронної довідки переселенця № 1440- від 16.02.2023, сформованої на порталі «Дія», наявна у сторін та в матеріалах справи).

Рішення суду чи органу опіки та піклування щодо вирішення спору між батьками про місце проживання дитини, ОСОБА_3 , позивачкою не надано. Отже, надані позивачкою довідки переселенця самі по собі не підтверджують, що дочка проживає саме із нею окремо від батька. З одного боку.

З іншого, після того, як позивачка наприкінці вересня 2023 р. пішла із сім`ї, і подружжя ОСОБА_4 остаточно припинили шлюбні стосунки, ОСОБА_5 разом із батьком залишилася проживати за адресою їх реєстрації: АДРЕСА_3 ., що підтверджується довідкою КП «СЄЗ Костянтинівської міської ради» від 17.01.2024, а також - в результаті рейду представників Служби у справах дітей Костянтинівської міської ради за місцем проживання сім`ї ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджує копія листа служби у справах дітей Костянтинівської міської ради від 05.03.2024 № 13-28/03 та акту обстеження умов проживання. Крім того, факт проживання дитини разом із батьком був неодноразово зафіксований поліцейськими Відділу поліції № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області під час реагування на скарги ОСОБА_2 щодо створення ОСОБА_1 перешкод для неї у спілкуванні з дитиною (останній раз 02.04.2024).

Крім того, реєстрацію місця перебування ОСОБА_1 та дитини - ОСОБА_3 , як внутрішньо переміщених осіб, за адресою: АДРЕСА_2 , було припинено 14 березня 2024 р.

Відповідач звернувся до Іллінівської ТГ за наданням письмового підтвердження цього факту, але на момент подання відзиву ще не отримав відповіді на своє звернення.

Щодо тверджень позивачки, що дитина перебуває на її одноособовому утриманні, що її доходів не вистачає на покриття потреб дитини, що відповідач взагалі не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, що на час звернення з позовною заявою до суду вона доглядає за дитиною і потребує матеріальної допомоги від чоловіка.

Такі обставини не є загальновідомими, не були встановлені судом під час розгляду іншої справи, не визнаними відповідачем, а отже підлягають доказуванню позивачкою у загальному порядку наданням належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів. Натомість позивачка не надала суду хоча б будь-яких фактичних даних, які б свідчили: про рівень матеріальних потреб дитини, їх структуру; про фактичні щомісячні доходи позивачки та їх структуру (оскільки вона стверджує, що взагалі не отримувала коштів від відповідача); про покриття нею витрат на утримання доньки виключно власним коштом; що на час звернення з позовом про стягнення аліментів дитина була такою, що потребувала стороннього догляду, і що позивачка здійснювала такий догляд за нею; що позивачка була чи є такою, що потребувала матеріальної допомоги з боку відповідача.

Отже, такі твердження позивачки є голослівними. Ба більше, вони не відповідають дійсності. Зазвичай батьки, сумлінно виконуючи свій обов`язок щодо утримання дитини, не опікуються документуванням своїх витрат та взаєморозрахунків, що виникають між ними з приводу такого утримання. Проте тільки у період з березня 2023 р. по жовтень 2023 р. і тільки безготівковими коштами (окрім готівкових) відповідач переказував на картковий рахунок позивачки у АТ Приватбанк по 2000 грн на місяць, що, вважає, спростовує доводи позивачки про одноособове утримання нею дитини і про те, що відповідач взагалі не бере участь в утриманні дитини.

Щодо розміру аліментів на утримання дитини, про стягнення яких просить позивачка.

Законом встановлено, що батьки і діти можуть бути самостійними власниками майна (ч.1 ст.173 СК України).

І кожному з власників Конституцією України надані певні гарантії: встановлено право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, встановлено заборону на протиправне позбавлення права власності; встановлено непорушність права приватної власності (ч.ч.1,4 ст.41 Конституції України).

Проте, право батьків вільно розпоряджатися належним їм майном не є абсолютним і, зокрема, обмежене конституційним обов`язком надавати своїм дітям утримання до досягнення ними повноліття (ст.51 Конституції України, ст.180 СК України).

Законом також встановлено підстави та правовий механізм втручання у право власності того з батьків, хто добровільно не виконує обов`язку з надання утримання дитині (п.2 ч.2 ст.18, ч.ч.1,3 ст.181 СК України). Визначення меж такого втручання у кожному конкретному випадку покладено на суд, який при визначенні розміру аліментів має враховувати встановлені Конституцією України і непорушність права власності, і право кожного з батьків і дітей на належний рівень життя, і рівність обов`язків кожного з батьків щодо надання утримання дитині (ст.ст.41 ч.4, 48, 51 Конституції України, ст.ст.141,180 СК України). При цьому розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України).

Такий підхід до визначення розміру аліментів потребує оцінки судом як рівня і стуктури нагальних потреб дитини, так і участі того з батьків, хто звертається за судовим захистом, у їх забезпеченні. Призначення аліментів без такої оцінки або не захищатиме повною мірою права дитини і стягувача аліментів, або становитиме надмірне втручання у право власності платника аліментів, що не відповідатиме завданню цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення аліментів в розмірі ? частки від заробітку (доходів) відповідача позивачка не надала суду будь-яких відомостей про рівень нагальних потреб дитини - ОСОБА_3 , та фактичних даних на його обґрунтування, а також доказів того, що саме цей розмір аліментів відповідатиме критерію їх необхідності та достатності для забезпечення гармонійного розвитку дитини; забезпечить додержання конституційного принципу рівності обов`язків батьків щодо надання утримання дитині.

З огляду на викладене, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 є необґрунтованими і просить суд залишити їх без задоволення.

Проти доводів сторони відповідача позивачка заперечила у заявах по суті справи (заперечення на заяву про перегляд заочного рішення суду на а.с.58-60), зокрема:

Відносно того доводу, що донька нібито проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою КП Служба єдиного замовника Костянтинівської міської ради від 17.01.2024, зазначила таке.

Їхня з відповідачем дочка ОСОБА_6 і на теперішній час проживає разом із нею. Дочка відвідує батька за його новим місцем проживання окремо від неї та іноді залишається у нього на декілька днів. Однак, це не свідчить про те, що дочка проживає разом з батьком. Більше того, ОСОБА_1 у будь-який момент може бути мобілізований до лав ЗСУ, тому про проживання дочки із батьком не може йти і мови.

Надана відповідачем суду довідка КП СЄЗ Костянтинівської міської ради датована лише 17.01.2024, що не підтверджує факт проживання дочки із батьком.

По-друге, на відміну від довідки про взяття на облік від 21.07.2022 № 1440- як внутрішньо переміщеної особи її та про взяття на облік ОСОБА_7 від 21.07.2022 № 1440- як внутрішньо переміщеної особи, наданих нею, довідка КП СЄЗ Костянтинівської міської ради від 17.01.2024, надана відповідачем, враховуючи нещодавній час її складання, належним чином не підтверджує факту проживання дочки разом з батьком та взагалі не підтверджує факт реєстрації дитини за відповідною адресою, зважаючи на те, що вона видана комунальним підприємством, а не державною організацією.

По-третє, надана представником відповідача копія довідки від КП СЄЗ Костянтинівської міської ради є недопустимим доказом, оскільки в порушення вимог ч.2 ст.95 ЦПК України вона не засвідчена належним чином підписом відповідача або його представника.

Вищезазначені дії відповідача свідчать лише про наміри останнього ухилитися від законного обов`язку сплати аліментів на утримання дочки.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає такого висновку:

Судом установлено, що 24.04.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області за актовим записом №85 зареєстрований шлюб між громадянином України ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_8 , яка у шлюбі набула прізвище ОСОБА_2 (копія свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_3 на а.с.6).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25.01.2024 у цивільній справі № 233/6069/23 шлюб між сторонами розірвано (а.с.129). Рішення набрало законної сили 27.02.2024.

Сторони є батьками малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про народження дитини, серії НОМЕР_4 на а.с.6).

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За статтею 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.2). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3).

Домовленість між сторонами щодо утримання дитини не досягнута.

Тож за приписами наведених норм права аліменти на утримання дитини стягуються з того із батьків, хто проживає окремо від дитини, на користь того із батьків, разом з яким проживає дитина.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки, суд виходить з такого:

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на корить того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, суди повинні оцінити при вирішенні цього спору наявність підстав для стягнення аліментів на користь позивача, з яким за встановленими обставинами справи проживає дитина з певного часу.

Це відповідає практиці ВС (Постанова ВС від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22).

Дитина сторін має зареєстроване місце проживання разом із батьком, що підтверджено довідкою житлового органу - КП «Служба єдиного замовника Костянтинівської міської ради» №1 б/н від 17.01.2024 (а.с.81), згідно з якою ОСОБА_1 проживає за реєстрацією по АДРЕСА_4 , має склад сім`ї з 2-х осіб дочка ОСОБА_7 , 2015 р.н.

Обставина того, що на час ухвалення судового рішення дитина сторін фактично проживає разом із батьком відповідачем ОСОБА_1 за зазначеною вище адресою підтверджена листом Служби у справах дітей Костянтинівської міської ради від 05.03.2024 № 13-28/03 (а.с.95) та Актом обстеження умов проживання від 05.03.2024 (зворот а.с.95 а.с.96, а.с.176), згідно з якими ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як з`ясовано за результатом бесіди з дитиною, на протязі тривалого часу мешкає з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою реєстрації: АДРЕСА_3 .

З огляду на час складання цього Акту, суд не бере до уваги доводи позивачки про те, що «їхня з відповідачем дочка ОСОБА_6 і на теперішній час проживає разом із нею. Дочка відвідує батька за його новим місцем проживання окремо від неї та іноді залишається у нього на декілька днів. Однак, це не свідчить про те, що дочка проживає разом з батьком».

Ці доводи позивачки належними та допустимими доказами не підтверджені.

Так, довідки №1440- про взяття на облік позивачки ОСОБА_2 як внутрішньо переміщеної особи та № 1440- про взяття на облік ОСОБА_7 як внутрішньо переміщеної особи, із зазначенням їхнього фактичного місця проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_2 (копії відповідних довідок, сформованих додатком «Дія», на а.с.9) видані 21.07.2022, тоді як Акт Служби у справах дітей Костянтинівської міської ради № 13-28/03 про фактичне місце проживання дитини сторін складений значно пізніше за часом 05.03.2024.

Тож, ці довідки не є належними доказами у розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки не містять інформації щодо предмету доказування.

Тим більше, позивачка ту обставину, що дитина сторін проживає з батьком, фактично визнала у заяві від 02.04.2024, в якій зазначила, що ОСОБА_1 забрав у неї дитину, не дає змоги з нею бачитися (а.с.128).

Не бере суд до уваги також і посилання позивачки на вище згадуване судове рішення від 25.01.2024, яким шлюб між сторонами розірвано і у мотивувальній частині якого зазначено, що «дитина мешкає з позивачкою», оскільки обставина проживання дитини сторін з одним із батьків не була предметом дослідження у цивільній справі № 233/6069/23. Також, рішення у цій справі про розірвання шлюбу між сторонами ухвалене судом 25.01.2024, а обставина постійного проживання дитини сторін з одним із батьків встановлюється судом на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставина проживання дитини сторін із матір`ю на час ухвалення рішення у дійсній справі позивачкою не доведена.

Разом з цим, стороною відповідача не доведена належними та допустимими доказами і обставина постійного проживання дитини сторін із батьком станом на 03.01.2024, як про це пояснив у судовому засіданні представник відповідача.

Тож суд вважає встановленою ту обставину, що дитина сторін постійно проживає разом із батьком станом на 05.03.2024 час складання вище згадуваного Акту № 13-28/03.

До такого висновку суд прийшов з огляду на ту обставину, що сам Акт не містить посилання на те, з якого саме часу дитина сторін постійно проживає разом із батьком, а за вище згадуваною інформацією Служби у справах дітей Костянтинівської міської ради « ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як з`ясовано за результатом бесіди з дитиною, на протязі тривалого часу мешкає з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою реєстрації: АДРЕСА_3 ».

При цьому про початок перебігу такого «тривалого часу» Акт не зазначає.

До того ж на час розгляду справи дитина сторін перебуває у такому віці (повних 8 років), коли у дитини не розвинене почуття часу, і вона не може розуміти і використовувати для обчислень будь-які проміжки часу - як великі (тиждень, місяць, рік), так і маленькі (година, хвилина, секунда). Тож, покладатися на свідчення малолітньої дитини з цього питання неможливо.

З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог за період часу з 06.11.2023 по 05.03.2024, в який дитина сторін постійно проживала із матір`ю, і в який позивачка одноособово несла тягар утримання дочки.

При цьому, суд не бере до уваги доводи сторони відповідача щодо недоведеності позивачкою обставини неприйняття відповідачем як батьком дитини участі в утриманні дочки у цей період.

Так, надані стороною відповідача докази сплати відповідачем позивачці грошових коштів на утримання дочки надані за період, що передують зверненню позивачки з позовом до суду 06.11.2023, а саме згідно з платіжними інструкціями відповідач протягом певного періоду часу перераховував позивачці грошові кошти: 11.03.2023 1788,00 грн (а.с.39,77), 04.05.2023 2000,00 грн (зворот а.с.39, а.с.78), 30.05.2023 2000,00 грн (а.с.38,76), 22.06.2023 2000,00 грн (а.с.40, зворот а.с.78), 22.07.2023 2000,00 грн (зворот а.с.40, а.с.79), 17.08.2023 2000,00 грн (зворот а.с.37, зворот а.с.76), 18.09.2023 2000,00 грн (зворот а.с.38, зворот а.с.77), 30.10.2023 2000,00 грн (а.с.44, зворот а.с.82), і не містять доказів утримання дитини відповідачем у період часу з 11.2023 по 05.03.2024.

Згідно з абз.1 ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч.1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2).

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоров`я та матеріальне положення відповідача, який у силу свого віку є працездатним, неможливість сплати аліментів у заявленому позивачкою розмірі у визначений судом період відповідач не обґрунтував.

Частиною 1 статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За таких обставин суд вважає можливим визначити розмір аліментів для відповідача у вигляді 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.11.2023 - від дня пред`явлення позову та до 05.03.2024.

За приписами п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Тож позов підлягає частковому задоволенню, допустивши негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн, виходячи з такого:

У зв`язку з тим, що відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 908,00 грн, виходячи з такого:

Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» в розрахунку на місяць у розмірі 2684 грн.

Отже, при поданні позову розмір судового збору не мав бути меншим за 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 279, 141 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 ; адреса зареєстрованого місця перебування як ВПО: АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_7 ), від імені та в інтересах якого діє адвокат Юсєєв Тагір Сафіулович (адреса: АДРЕСА_8 ; РНОКПП НОМЕР_7 ), - «про стягнення аліментів на утримання дитини» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 листопада 2023 року до 05 березня 2024 року.

В частині вимог стягнення аліментів з 06.03.2024 до повноліття дитини у задоволенні позову відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах стягнення суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Повний текст рішення складений 20.06.2024.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: