КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024року місто Київ

Справа № 759/17100/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7810/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді: Желепи О. В.

суддів: Мазурик О. Ф., Немировської О. В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року (ухвалене у складі судді Журибеди О. М., інформація про дату складання повного рішення відсутня)

у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністраціх) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

У липні 2021 року КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» звернулось до суду із позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просило стягнути з відповідачів, що проживають за адресою АДРЕСА_1 на користь позивача:

- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24541, 86 грн;

- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20640, 16 грн;

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24539, 07 грн;

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 21854, 03 грн.

- витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33, 00 грн та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 та є споживачами послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, які постачає КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» за вказаною адресою. Відповідачі своєчасно не сплачували кошти за надані послуги, у зв`язку із чим станом на 01.05.2021 року утворилася заборгованість. Оскільки відповідачі в добровільному порядку заборгованість не погашають, КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» просить солідарно стягнути на його користь з відповідачів заборгованість що виникла за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення, заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води, а також заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги централізованого постачання гарячої води.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24 541 грн 86 к., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20 640 грн 16 к., а також заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24 539 грн 07 к., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 21 854 грн 03 к., а всього 91 575 (дев`яносто одна тисяча п`ятсот сімдесят п`ять) грн 12 к.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 2 270 грн 00 к. та витрати пов`язані з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн 00 к., а загалом 2 303 (дві тисячі триста три) грн 00 к.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 29 січня 2024 року, згідно поштової відмітки, направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позивачем не доведено надання послуг ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять доказів, що позивач постачає тепло в будинок за адресою АДРЕСА_3 .

Вказує, що до позову долучено довідки в яких вказано однакові показники у різний період, що свідчить про те, що опалення не включали, тобто опалення від позивача не поступало, а довідки просто копіювали.

Зазначає, що у наданих позивачем документах фігурують РТ, СП, КП «Київтеплоенерго», однак жодного документу, який пов?язує дані компанії чи їх структуру, до суду не надано.

Посилається на те, що надані позивачем документи більше схожі на документи, що підтверджують сервісні послуги надані позивачем або компаніями, на які він посилається, але їх зв?язок із відповідачами не зрозумілий.

Також вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності. У прохальній частині позивач просить стягнути заборгованість до 01.05.2018 року, в той же час позов подано у липні 2021 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності. Таким чином будь-які вимоги до липня 2018 року є такими, що не можуть бути задоволені у зв?язку із пропуском строків позовної давності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Від позивача 13 березня 2024 року на поштову адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року - без змін.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Вказує, що посилання позивача на строк позовної давності є безпідставним, оскільки на момент звернення до суду з позовом на території України діяли карантинні обмеження, а відповідно до «Прикінцевих положень» Цивільного кодексу України строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Тому позивачем строк позовної давності не пропущено, а у суду були відсутні підстави для відмови у позові з вказаних підстав.

Зазначає, що відповідачем не надано доказів щоб підтверджували доводи про те, що позивачем не надавались послуги з опалення та постачання гарячої води. Будинок підключено до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, даний факт підтверджено наявними в справі доказами. Відповідач не звертався із заявами щодо відключення від загальнобудинкової системи централізованого опалення. Також відповідачем не подавались позивачу заяви щодо неотримання послуг з централізованого опалення та послуг з постачання гарячої води, для здійснення відповідного перерахунку.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

10 квітня 2024 року від ОСОБА_3 надійшло клопотання, в якому ОСОБА_3 просить не залучати її до розгляду в справі в якості співвідповідача.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повідомлялись про розгляд справи шляхом направлення судової повістки через підсистему «Електронний суд», про що в матеріалах справи містяться відповідні звіти про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судвої повістки за зареєстрованим місцем проживання. Однак поштова кореспонденція, яка направлялась на адресу ОСОБА_2 повернулась на адресу суду як не отримана з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням.

Згідно статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючої судді Желепи О. В., пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначено відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг отриманих ним до укладання відповідного договору.

Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймачі (власники) зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Так, стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичних та юридичних осіб у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів.

Згідно статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, п.п. 18, 20, 30 Правил, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Задовольняючи позов суд першої інтенції вважав встановленим, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Відтак з 01.05.2018 року надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

З 01.05.2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Правовідносини з постачання фізичними особами центрального опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (далі Правила).

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем.

Відповідачі від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялись (не відключались).

Згідно відповіді КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 12.01.2023 року №062/14-481 (И-2023) вбачається, що згідно даними реєстрових книг КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» кв. АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 187).

Відповідно до наданої відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновал З.Ф. від 10.01.2023 року №4/02-14, нотаріусом на пісдтаві заяви від 11.09.2019 року ОСОБА_3 була заведена спадкова справа №2/2019 після смерті померлої ОСОБА_5 . Окрім ОСОБА_3 заяву про прийняття спадщини подав син померлої ОСОБА_1 (а.с. 192).

Відповідачі є споживачами послуг з центрального опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до розрахунку заборгованості позивача вбачається, що відповідачі мають заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24539, 07 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 21854, 03 грн.

Крім того, відповідно до договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго», КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 45182, 02 грн., що також підтверджується додатками № 1 та № 2 до вказаного договору.

Судом встановлено, що відповідачі свої обов`язки по оплаті за споживання послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води не виконували, у зв`язку з чим у них виникла заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24541, 86 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20640, 16 грн., а також заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24539, 07 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 21854, 03 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виснував, що підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем, відповідачі як споживачі послуг, що надавалися ПАТ «Київенерго», зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги відповідно до своєї частки у спільному майні.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів встнаовила, що ці обставини, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту надання послуг позивачем колегія суддів не приймає, з огляду на те, що відповідачі не надали доказів про відключення квартири від центральних мереж водопостачання та ополення, а також не надали належних доказів не надання послуг з опалення та постачання гарячої води.

Доводи про відключення опалення грунтуються виключно на недоведених припущеннях відповідача.

Суд вірно виходив з факту укладення договору, шляхом опублікування його умов в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а тому можутьбути укладені лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.

Щодо періоду заборгованості до травня 2018 року, то суд вірно встановив, що позивач є правонаступником попереднього надавача послуг. Суд навів нормативні акти, згідно яких в різні періоди послуги надавали різні юридичні особи.

Таким чином висновок суду про наявність підстав для стягнення заборгованості та про порушення прав позивача повністю відповідає наявним в справі доказам та вимогам закону.

Разом з тим суд не вбачав підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, з огляду на введені в Україні карантинних обмежень та враховуючи доповнення, що були внесені в «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а саме п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи важає, що такі висновки суду не в повній мірі відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що п. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України не продовжує строки позовної давності на весь період до 2018 року.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувався до 30 червня 2023 року.

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з 12 березня 2017 року.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21.

Таким чином, з урахуванням позовних вимог з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за період з 12 березня 2017 року по 01 травня 2018 року, а також з 01 травня 2018 року по 01 травня 2021 року.

В позовних вимогах про стягнення заборгованості до 12 березня 2017 року необхілдно відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності .

Відповідно до уточненого розрахунку, наданого позивачем заборгованість за послуги з централізованого опалення до 12 березня 2017 року становить 16 059 грн. 91 коп.

Заборгованість з 12 березня 2017 року до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення складає 24 541,86 - 16 059,91 = 8 481, 95 грн

За спожиті з 12 березня 2017 року до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води заборгованість становить 20 640,16 - 12 701,80 = 7 938,36 грн

Колегія суддів також не бере до уваги клопотання ОСОБА_3 про виключення її зі складу відповдіачів, оскільки вона не подавала апеляційну скаргу, відповдіно погодилась з рішенням суду. щодо стягнення з неї заборгованості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, під час перегляду справи апеляційним судом було встановлено, що суд першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості, що нарахована до 17 березня 2017 року неправильно застосував норми матеріального права, неповно дослідив наявні у справі докази, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині повному обсязі.

За таких обставин апеляційна скарга підляє частковому задоволенню, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року скасуванню, з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до матеріалів справи позивач сплатив судовий збір за подачу позову у розмірі 2 309грн.

За подачу апеляційної скарги відповідачем було сплачено 3 405 грн.

За результатами апеляційного перегляду позовні вимоги позивача задоволені на 69%.

З урахуванням розміру заявлених позовних вимог до суду першої інстанції, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1589 грн. 07 коп.

Оскільки апеляційна скарга задоволена на 31 %, з позивача на користь скаржника підлігає ситягненню судовий збір у розмірі 1058, 65 грн.

Провівши взаєморозрахунок однорідних вимог , колегія суддів стягує з відповідачів на користь позивача 530 грн 42 к. судового збору по 176 грн 81 к. з кожного з відповідачіцв.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 255, 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК Українисуд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від від 28 листопада 2023 року - скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»:

- заборгованість за спожиті з 17 березня 2017 року до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 8 481 грн 95 к.;

- заборгованість за спожиті з 17 березня 2017 року до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 7 938 грн 36 к.;

- заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24 539 грн 07 к.;

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 21 854 грн 03 к.

А всього 62 813 грн 41 к.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судові витрати у розмірі 530 грн 42 к. по 176 грн 81 к. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України

Повний текст постанови складено 05 липня 2024року.

Суддя-доповідач О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. В. Немировська