КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/4247/24
УХВАЛА

19.06.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Матвієвої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву представника позивача Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про визнання права іпотеки на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

14.06.2024 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про визнання права іпотеки на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.

Разом з позовом, представником позивача надано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд накласти арешт та заборону реєстраційних дій на відчуження, передачу в іпотеку чи заставу банку, продаж, перерозподіл часток, внесення до статутного капіталу юридичної особи, реконструкцію, виділення, поділ часток, об`єднання часток, зміну площі об`єкту будь кому і в будь який спосіб чи вчиняти будь-які дії щодо продажу відчуження, передачу в іпотеку чи заставу банку, продажу, перерозподілу часток, внесення до статутного капіталу юридичної особи, реконструкцію, виділення, поділу часток, об`єднання часток, зміни площі об`єкту будь кому і в будь який спосіб щодо нерухомого майна а саме: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 24533164).

В обґрунтування заяви, представник позивача посилається на наступне.

17 квітня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2007/24-24/47, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 68 086,00 доларів США, строком до 16.04.2027 року, зі сплатою процентів за користування кредитом. Кредит надано на фінансування будівництва житла.

Пунктом 1.3.1. Кредитного договору визначено, що Кредитор укладає в день укладення цього Договору - з Позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає Кредитору в іпотеку майнові права на незакінчене будівництвом нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, будівельний номер АДРЕСА_2 .

В забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки від 17 квітня 2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою О.О.

Відповідно з пунктом 1.1. Договору іпотеки встановлено, що Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором № 2007/24-24/47 від 17 квітня 2007 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, надалі - «Основне зобов`язання», майнові права на незакінчену будівництвом квартиру будівельний номер АДРЕСА_2 . Відповідно до пункту 1.1.1 договору предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві договору інвестиційного договору № 87/36/06 в будівництво 10-ті поверхового двосекційного цегляного житлового будинку АДРЕСА_3 від 04.01.2006 року, що укладений між Позичальником та ТОВ малим підприємством «Брокерська фірма «Бастма», а також документа, що підтверджує фінансування Іпотекодавцем будівництва за рахунок власних коштів.

Правонаступником Акціонерної товариства «Укрсоцбанк» та належним кредитором за Кредитним договором та спірним договором іпотеки є Акціонерне товариство «Альфа-Банк». В подальшому, 01.12.2022 року АТ «Альфа-Банк» було змінено назву на АТ «СЕНС БАНК».

Представник також вказує, що АТ «СЕНС БАНК» стало відомо, що житловий будинок по АДРЕСА_4 було введено в експлуатацію та встановлена нумерація: АДРЕСА_4 .

Відповідно до пункту 2.1.9 Іпотекодавець протягом трьох робочих днів з моменту оформлення та реєстрації права власності Іпотекодавця на нерухоме майно, зазначене в пункті 1.1 Договору, укласти з Іпотекодержателем договір про внесення змін, зазначений в пункті 1.9 договору. Відповідно до пункту 1.9 договору сторони погодили що після введення об`єкту нерухомості в експлуатацію , збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки. Укладений договір про внесення змін є підставою для внесення заборони відчуження предмету іпотеки.

Однак, як стало відомо позивачу, будинок, в якому знаходиться квартира, майнові права на яку було передано в іпотеку, Іпотекодавець з метою уникнення виконання зобов`язань за договором, 10.07.2008 року уклав з будівельником угоду про заміни сторони у зобов`язанні, відповідно до якої на підставі письмової заяви ОСОБА_3 та заяви ОСОБА_2 було переоформлено договір резерування на квартиру, майнові права на яку є предметом забезпечення на ОСОБА_3 .

Іпотекодержателя про таку зміну умов договору резервування повідомлено не було та Банк такої згоди не надавав.

В подальшому, будинок було введено в експлуатацію та присвоєно адресу: АДРЕСА_4 .

Представник позивача зазначає, що відповідно до витягу з єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що ОСОБА_3 01.09.2008 року зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_5 , майнові права на яку було передано в іпотеку за собою, та 12.09.2008 року здійснив відчуження вищезазначеної квартири ОСОБА_1 .

В порушення положень договору, ОСОБА_3 не повідомив Іпотекодержателя про оформлення права власності на предмет іпотеки, та введення останнього в експлуатацію, чим порушив права Іпотекодержателя.

За наслідком викладеного, представник позивача вказує, що оскільки, боржник, розуміючи про наявність заборгованості за кредитним здійснив відчуження вищевказаного нерухомого майна, шляхом передачі предмета іпотеки у власність третіх осіб за відсутності згоди банку. Таким чином вже діяла недобросовісно та з метою ухилення від виконання зобов`язань та існує ризик знову втрати предмета іпотеки, за наслідком чого банк буде змушений подавати та готувати інші позови, що в свою чергу займе тривалий час та може мати наслідком подальшу втрату предмета іпотеки.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач вважає, що вищевказане майно може бути і далі відчужене відповідачем третім особам, що суттєво ускладнить виконання можливого рішення суду. Відповідач не здійснив жодних дій спрямованих на виконання зобов`язань, а навпаки вчиняє дії, щодо унеможливлення стягнення з нього боргів.

Приймаючи вищевикладене, представник позивача вважає наявними підстави для забезпечення позову.

Згідно з п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Одночасно, судом враховуються висновки Верховного Суду викладені у постанові від 14.06.2021 року по справі № 308/8567/20, відповідно до яких законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі. Для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно. Першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті.

У випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову. У разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.

За наслідком викладеного, розгляд даної заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Оглянувши подану заяву, судом встановлено її відповідність вимогам ст. 151 ЦПК України.

Розглядаючи вказану заяву, суд дійшов до висновку про необхідність її розгляду в судовому засіданні з викликом заявника по справі, за наслідком чого ухвалою суду від 17.06.2024 року вказану заяву призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.06.2024 року о 10 год. 30 хв. з викликом позивача по справі.

У судове засідання призначене на 19.06.2024 року представник позивача не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних документів: копії ухвали суду про прийняття заяви до провадження від 17.06.2024 року та судової повістки, до електронних кабінетів позивача - АТ «СЕНС БАНК» та його представника ОСОБА_4 . Про причини неявки представник позивача суд не повідомив.

Приймаючи викладене, враховуючи строки для розгляду відповідної заяви, судом було ухвалено здійснити розгляд заяви про забезпечення позову за відсутності позивача по справі.

Дослідивши подану до суду заяву, оглянувши матеріали справи, суд вважає заяву підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приймаючи викладене, суд зазначає, що як вбачається, заявником заявлені заходи забезпечення позову щодо нерухомого майна а саме: квартиру АДРЕСА_1 , як таку, що протиправно вибула з предмету іпотеки та протиправно була відчужена іпотекодавцями на користь ОСОБА_1 .

Увідповідності до наданої інформаційної довідки за №378471844 встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №2244, під будь-якими обтяженнями не перебуває.

Позивачем оспорюється належність набуття ОСОБА_1 вказаного нерухомого майна, як не іпотечного та заявлені вимоги щодо даного нерухомого майна.

За наслідком чого, суд вважає встановленим, що між сторонами по справі виник спір стосовно належності належного відповідачеві на праві власності нерухомого майна -квартири АДРЕСА_1 , до предмету іпотеки, право, як іпотекоджержателя, на яке заявлено позивачем.

Одночасно судом враховується, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Поряд з цим, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснень Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано за відповідачем, нерухоме майно не перебуває під обтяженнями, а позивачем заявлені вимоги щодо визнання за ним права, як іпотеко держателя, на дане майна, за наслідком чого,суд вважає, що заявлені заходи забезпечення позову є співрозмірними заявленим вимогам, відносяться до предмету позову в цій справі, а невжиття заходів забезпечення позову може значним чином ускладнити виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, з урахуванням того, що до розв`язання виниклого між сторонами по справі спору по суті, відповідачем спірне нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, на підставі чого суд доходить до висновку про обґрунтованість заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову є обґрунтованою, за наслідком чого слід вжити заходи забезпечення позову шляхом: накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 ; встановлення заборони органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, внесенням записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна вищевказаної квартири.

При цьому, вжиті вказані заходи забезпечення позову на спірне майно до вирішення спору по суті, не призведе до обмеження прав відповідача, або перешкоджання прав власника на користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Вжиття заявлених заходів забезпечення позову на майно не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

У відповідності до ч.1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Судом вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідачі у відповідності до вимог ст. 154 ЦПК України, мають право після застосування судом заходів забезпечення позовуна звернення до суду з відповідним клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153, 352, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про визнання права іпотеки на нерухоме майно задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №947/19008/24 за позовною заявою Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про визнання права іпотеки на нерухоме майно, а саме:

-Накласти арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 24533164.

-Встановити заборону органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, внесенням записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 24533164.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного Департаменту Одеської міської ради (місцезнаходження: 65000, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6).

Копію ухвали направити для відома учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Повний текст ухвали суду складено 19.06.2024 року.

Головуючий Калініченко Л. В.