Справа № 462/3626/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2024 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи ТОВ "Мілоан" про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги позову мотивовано тим, що 30 квітня 2021 року, між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 , укладено договір про споживчий кредит. На підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12000 грн. Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, а тому, в нього виникла заборгованість в розмірі 45456,98 грн. В подальшому між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу, згідно умов якого до нього перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. Станом на день подання позовної заяви, заборгованість відповідача становить 45456,98 грн., які позивач і просить стягнути.

Представником відповідача було подано до суду відзив, в якому він вказав, що подані позивачем докази не містять підтвердження про: укладення ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 , кредитного правочину від 30 квітня 2021 року, надання відповідачу коштів за таким кредитним договором, відступлення права вимоги ТОВ "Мілоан" до відповідача на користь позивача за договором факторингу, а також наявності будь-якої заборгованості ОСОБА_1 , перед позивачем. Так, на перконання представника відповідача, неможливо перевірити підписання оспорюваного кредитного договору, адже тільки докази накладення кваліфікованого електронного підпису первісного кредитора може слугувати доказом таких фактів, але позивачем вони не надані. Крім того, позивач не надав разом з позовом жодних доказів ідентифікації відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» при вході в особистий кабінет, отримання одноразового ідентифікатора та його використання для підписання оспорюваного кредитного правочину. Звернув увагу суду на те, що відсутні підстави стверджувати, що картка за номером 536354*04, взагалі була емітована на ім`я відповідача. Електронна копія платіжного доручення від 30 квітня 2021 року, не містить ознак, що він був отриманий банком, а невідомий банк здійснив операцію з переказу коштів, тобто виконав платіжне доручення від 30 квітня 2021 року №45071796. Відтак, вказаний доказ є недостовірним, сумнівним або підробленим. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Представником позивача було направлено на адресу суду відповідь на відзив, в якій він вказав, що законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «МІЛОАН» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору, який також знаходиться у власному кабінеті ОСОБА_1 , на офіційному веб-сайті. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 , уклав договір про споживчий кредит з ТОВ «МІЛОАН», та на підставі платіжного доручення йому були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12000 грн., які він зобов?язаний був повернути, однак порушив умови договору. Щодо відступлення права вимоги, зазначив, що згідно умов договору відступлення прав вимоги, ТОВ «МІЛОАН» було відступлено право вимоги за кредитним договором відносно відповідача ОСОБА_1 , на користь позивача, а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до нього. До позовної заяви представником позивача було додано Витяг з додатку №1 до Договору факторингу № 07Т від 13 вересня 2021 року. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підтримав, просив такі задовільнити.

Представником відповідача було надано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких він вказав, що наданий позивачем доказ вчинення кредитного договору (мал.1), на якому є зображення верхньої частини договору про споживчий кредит - не може слугувати відповідним доказом такого підписання, оскільки підписання за допомогою КЕП та одноразового ідентифікатора має інше фізичне відображення, а перевірка підпису за допомогою КЕП здійснюється за допомогою загальнодоступних державних сервісів. Відтак, відсутність в верхньому куті відмітки про підписання відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора S34697, свідчить про неналежність вказаного доказу.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22 травня 2024 року, в задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено за безпідставністю.

Крім того, ухвалою суду 03 червня 2024 року, в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення фототехнічної експертизи, - відмовлено за безпідставністю.

Також, 21 червня 2024 року, до суду надійшло клопотання представника позивача про витребування від АТ «ПРИВАТБАНК»: інформації щодо наявності у відповідача карткового рахунку відкритого у банку станом на 30 квітня 2021 року; інформації щодо належності ОСОБА_1 , карткового рахунку № НОМЕР_1 ; виписку по рахунку за номером картки № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , в період з 30.04.2021 по 03.05.2021. Позивач зазначив, що вказане клопотання подано до суду з метою ґрунтовного, повного та об`єктивного вирішення справи, та внаслідок того, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не має можливості отримати інформацію про рахунок відповідача у АТ «ПРИВАТБАНК», оскільки така є банківською таємницею.

Дослідивши подане клопотання, суд приходить до переконання про необхідність відмови в його задоволенні з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач, повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Таким чином, оскільки позивачем пропущено процесуальний строк звернення з вказаним клопотанням, суд приходить до переконання про необхідність відмови в його задоволенні, оскільки ним взагалі не обгрунтовано підстави неможливості подання такого клопотання у встановлений ЦПК України строк.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до наступного переконання.

Судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи анкети заяви на кредит № 3578130 від 30 квітня 2021 року, ОСОБА_1 , отримав кредит в розмірі 12000 грн. на 30 днів з 30 квітня 2021 року до 30 тавня 2021 року. Сума до повернення становить 12036 грн. Проценти за користування кредитом становлять 36 грн., та нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно договору про споживчий кредит №3578130 від 30 квітня 2021 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 , кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб відповідача не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.

Пунктом 1.2. встановлено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 12000 грн.

Пунктом 1.3., передбачено, що кредит надається строком на 30 днів з 30 квітня 2021 року (строк кредитування).

Згідно п. 1.4., термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 30 травня 2021 року.

В матеріалах справи також містяться відомості про щоденні нарахування та погашення кредитного договору №3578130 ТОВ «Мілоан» та паспорт споживчого кредиту №3578130.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит № 3578130 від 30 квітня 2021 року, за період з 13 вересня 2021 року по 20 лютого 2024 року, заборгованість відповідача становить 45456,98 грн., та складається з 11 400 грн., заборгованості по основному боргу та 34056,98 грн., по відсотках.

Матеріали справи також містять досудову вимогу вих. № -АВ від 27 версня 2023 року, згідно якої відповідачу рекомендовано сплатити заборгованість на користь позивача за кредитним договором у розмірі 45456.98 грн., в термін до 15 листопада 2023 року.

Згідно платіжного доручення №45071796 від 30 квітня 2021 року, на рахунок відповідача ОСОБА_1 , було перераховано 12 000 грн.

13 вересня 2021 року, згідно умов договору факторингу № 07Т, ТОВ «МІЛОАН» було відступлено право вимоги за кредитним договором №3578130 від 30 квітня 2021 року, на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідача.

Вказане також стверджується витягом з додатку до договору факторингу від 13 вересня 2021 року № 07Т, платіжними інструкціями за оплату по договору факторингу від 13 вересня 2021 року № 07Т, фомою реєстру прав вимоги.

Згідно вказаного договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») становить 45456,98 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту 11400грн.; заборгованість за відсотками 34056.98грн.;

Так, судом не приймається до уваги твердження представника відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів та не укладав кредитного договору, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що 30 квітня 2021 року, за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН», відповідач ОСОБА_1 , подав заявку на отримання кредиту № 3578130.

Так, одноразовий ідентифікатор, як і лог підпису кредитора містять інформацію про роботу сервера і зберігають в собі певні дії користувача або програми), зафіксовано у кредитному договорі, переданому первісним кредитором позивачу у pdf.форматі, проте є зашифрованим, у зв`язку із чим при стандартному завантаженні до електронного кабінету чи під час друку не відображається, у зв`язку із чим позивачем було надано скрішот першого листа договору із одноразовим ідентифікатором S34697.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 13 липня 2020 року у справі № 753/10840/19, на підтвердження заявлених вимог, позивач надав скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber, які суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вважав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка. У відповідності до умов кожного з кредитних договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону, що вказаний відповідачем при укладанні кредитних договорів.

Відповідно до абз.1-2 ч.1 ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Цей Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі No524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін- пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Згідно з положеннями Законів України «Про електронні довірчі послуги» та «Про електронну торгівлю», різниця між одноразовим ідентифікатор та ЕЦП полягає лише в способі ідентифікації підписувача та ступеня захисту такого підпису, але юридично вони мають однакову силу.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.29 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії», фінансова компанія має право надавати фінансову платіжну послугу з переказу коштів без відкриття рахунку та/або із здійснення еквайрингу платіжних інструментів на підставі ліцензії на діяльність фінансової компанії лише за умови, що така фінансова послуга поєднується з іншими видами фінансових послуг, передбаченими пунктами 1-5 частини першої цієї статті.

Отже, згідно норм чинного законодавства ТОВ «МІЛОАН» на підставі платіжного доручення платіжного доручення № 45071796 від 30 квітня 2021 року, відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 12000 грн.

У ст. 336 розд. І таблиці Переліку типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. No 578/5 (далі Перелік No 578/5), до первинних документів, які фіксують факт виконання госпоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Отже, платіжне доручення № 45071796 від 30 квітня 2021 року, містить усі необхідні для перерахування коштів реквізити сторін, дату здійснення операції, платіжну систему, чітке призначення платежу, а отже, документ, наданий позивачем до позовної заяви є достовірним, достатнім, належним та допустимим доказом перерахування кредитних коштів позивачем та отримання цих коштів відповідачем.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що самим відповідачем та його представником не надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що картка, на яку надійшли грошові кошти згідно платіжного доручення №45071796 від 30 квітня 2021 року, ніколи не належала ОСОБА_1 , оскільки належала іншій особі.

Крім того, суд не погоджується з позицією відповідача та його представника з приводу того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів відступлення права вимоги до відповідача та дійсності такої вимоги, оскільки в матеріалах справи міститься договір факторингу від 13 вересня 2021 року, № 07Т, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Матеріали справи не містять жодних даних, які б свідчили про визнання вказаного договору недійсним, а відтак, ним чітко встановлено, що позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Позиція представника відповідача про те, що наданий позивачем доказ вчинення кредитного договору (мал.1), на якому є зображення верхньої частини договору про споживчий кредит - не може слугувати відповідним доказом такого підписання, оскільки підписання за допомогою КЕП та одноразового ідентифікатора має інше фізичне відображення, а перевірка підпису за допомогою КЕП здійснюється за допомогою загальнодоступних державних сервісів, - не приймається судом до уваги, сам представник відповідача не скористався допомогою зазначених загальнодоступних державних сервісів та не вжив заходів для встанолвення факту підписування/не підписування вказаного документу відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачем надано до суду належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем грошових коштів. Докази, які б свідчили про повернення таких коштів матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 6000 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 КУпАП встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу адвоката, суду було надано: договір №42649746 від 11 грудня 2023 року, акт про підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом від 20 лютого 2024 року, згідно якого, позивачу було надано адвокатом правовий аналіз обставин спірних правовідносин та налання правових рекомендацій щодо захисту інтересів позивача в розмірі 2250 грн., складання позовної заяви в розмірі 3 000 грн., формування додатків до позовної заяви в розмірі 750 грн.

Також матеріали справи містять додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року.

Суд приходить до переконання, що зазначення адвокатом в акті про підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом від 20 лютого 2024 року, таких послуг як: правовий аналіз обставин спірних правовідносин, надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів позивача та формування додатків до позовної заяви - як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим, і неспівмірним із фактично наданим обсягом юридичної допомоги, та на переконання суду має бути виключено із загальної вартості наданих відповідачу послуг правничої допомоги. Вказана позиція суду повністю узгоджується з окремою думкою суддів Великої Палати від 07 липня 2021 року, в справі №910/12876/19.

Так, судом не може бути задоволена вимога адвоката про формування додатків до позовної заяви, оскільки додатки є частиною позовної заяви, вартість складання якої згідно вказаного акту становить 3 000 грн. На переконання суду стягнення таких витрат є неаргументовано та необгрунтовано, а відтак, до задоволення не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачу було надано професійну правничу допомогу, однак заявлені витрати в розмірі 6 000 грн., є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру, а тому, стягненню на його користь підлягають витрати в розмірі 3 000 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-265, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

позов задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» /07405, Київська область, м. Бровари, вул. Київська,буд. 243-А, а/с 897, , IBAN: НОМЕР_3 в АТ «СЕНС БАНК» МФО: 300346/ заборгованість в розмірі 45456 /cорок п`ять тисяч чотириста п`ятдесят шість/ гривень 98 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» судовий збір у розмірі 2 422 /дві тисячі чотириста двадцять дві/ гривні 40 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 /три тисячі/ гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.І. Ліуш