Провадження № 22-з/812/46/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Миколаїв Справа № 488/4505/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання - Біляєвій В.М.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця - ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину,

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2024 року позов задоволено частково.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця ОСОБА_2 , залишено без задоволення. Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2024 року залишено без змін.

20 травня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця - ОСОБА_2 , через систему «Електронний суд» подала до Миколаївського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просила суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити вимогу апеляційної скарги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи судом першої інстанції у розмірі 15 000 грн.

Заява обґрунтована тим, що в апеляційній скарзі позивачка посилалась на те, що під час розгляду справи нею було заявлено судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн, які були безпідставно зменшені судом першої інстанції до 5 000 грн. Скаржниця просила здійснити перерозподіл судових витрат, понесених під час розгляду справи судом першої інстанції, ухваливши стягнути з відповідача на її користь судові витрати на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

На думку позивачки позов було задоволено на 75 % з відповідача на її користь підлягали стягненню судові витрати, понесені у суді першої інстанції в розмірі 75 % від заявлених, тобто 11 250 грн.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, тому з огляду на приписи частини 4 статті 270 та 2 статті 372 ЦПК України, суд розглянув справу без участі учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Аналогічне роз`яснення міститься й в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18 грудня 2009 року, згідно з яким додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України, воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішували вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення і додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України.

Відповідно до частини 3 статті 259 ЦПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Звертаючись до суду з цивільним позовом, ОСОБА_1 , зокрема просила суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 15 000 грн.

Судом першої інстанції при ухвалені рішення було розподілено судові витрати, зокрема, стягнуто з відповідача на користь позивачки у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 5 000 грн.

Позивачка, звертаючись з апеляційною скаргою, у доводах апеляційної скарги не погоджувалась з розподілом судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з постанови Миколаївського апеляційного суду від 14 травня 2024 року, судом були вирішені вимоги апеляційної скарги з приводу перегляду рішення суду першої інстанції в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу та судом в постанові позицію з цього питання висловлено, зокрема, апеляційний суд погодився з розподілом судових витрат судом першої інстанції за результатами розгляду справи.

Незгода сторони із розміром стягнутих з відповідача судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) не може бути підставою для винесення у справі додаткового рішення, а є підставою для перегляду вказаного рішення в касаційному порядку.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до процесуального закону підставою для ухвалення додаткового рішення є, зокрема, не вирішення судом питання про судові витрати, а не незгода сторони по справі з розміром розподілених судових витрат.

Відтак, в даній цивільній справі відсутні підстави для висновку про те, що судом не вирішено питання щодо перегляду рішення суду першої інстанції в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, а відтак, відсутні правові підстави для ухвалення додаткового рішення по справі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що слід відмовити в прийнятті додаткового рішення за заявою ОСОБА_1 .

Керуючись статтею 270, частиною 2 статті 381 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в прийнятті додаткового рішення за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця - ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її постановлення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М.Яворська

Повний текст постанови складено 09 липня 2024 року.