Справа № 513/1577/23
Провадження № 2/513/74/24
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді Рязанової К.Ю., за участю секретаря судового засідання Аркуша І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Власенко Лілії Вікторівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

у с т а н о в и в:

Представник позивачки звернулася з позовом до суду в якому просить визнати за позивачкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , разом з господарськими спорудами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_4 , про що 21 квітня 2022 року Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) був зроблений актовий запис за №201.

Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

При житті чоловік володів, користувавсь та розпоряджавсь згаданим житловим будинком, а отже він перебував у його приватній власності, яка припинилась внаслідок його смерті, у відповідності до положень ст. 346 ЦК України, де зазначено, що однією із підстав припинення права власності є смерть власника.

На час смерті чоловіка вона була зареєстрована та проживала разом з ним у АДРЕСА_1 , вела з ним спільне господарство, фактично прийняла спадщину та користується нею. Діти разом з нами не проживали, вони вже давно проживають за кордоном.

Дочка та син померлого чоловіка в установлений законом шестимісячній строк після смерті батька не звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так як вважали, що спадщину після його смерті повинна прийняти вона як його дружина та як спадкоємиця першої черги за законом, а вони приймуть спадщину після її смерті.

12 липня 2022 року вона звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлого чоловіка, але нотаріус відмовив у цьому, бо відсутнє право власності на житловий будинок та рекомендував звернутись до суду.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 13 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

02 січня 2024 року на адресу суду на виконання ухвали суду від 13 грудня 2023 року надійшла спадкова справа №145/2022 до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 29 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, залишено поданий відзив представником відповідача ОСОБА_2 адвоката Бандиш Г.І. без розгляду.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Власенко Л.В. у судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та позивачки, просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_5 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала.

Представник Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не прибув, надав заяву відповідно до якої просив справу розглядати у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не прибули, причину свої неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов`язані із спадковим правом, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно копії паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого 15 серпня 1996 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у с.Лозоватка П`ятихатського району Дніпропетровської області.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 27 січня 1974 року виданого Успенівською сільською радою Саратського району Одеської області, актовий запис 7, 27 січня 1974 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали шлюб, та після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_7 . Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають двох дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 23 січня 1975 року та серії НОМЕР_3 від 28 квітня 1982 року.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , народився в родині ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 виданого 04 жовтня 1957 року Успенівським бюро РАГС Саратського району Одеської області.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Згідно з довідкою Саратської селищної ради від 11 жовтня 2023 року №3237/10-18 2860 в реєстрових книгах КП «Саратське БТІ» інформація про реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 відсутня.

Рішенням виконкому Успенівської сільської ради народних депутатів №6 від 05 березня 1987 року затверджена постанова №3 загальних зборів колгоспників колгоспу «Росія» від 29 грудня 1986 року про виділення земельної ділянки 0.12 га для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Рішенням №127 від 28 квітня 1987 року ОСОБА_9 виконкомом Саратської районної ради народних депутатів був виданий дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорту будинок АДРЕСА_1 був побудований у 1988 році, а погосподарські споруди до нього в період з 1988 по 1990 роки.

Згідно з довідкою Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 21 серпня 2023 року за №419/02-21 рішення про передачу у власність присадибної земельної ділянки не приймалось, державний акт на неї не видавався, кадастровий номер не присвоювався.

Відповідно до постанови державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 серпня 2023 року №472/03-31 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки відсутня інформація про право власності на вказаний житловий будинок.

Відповідно до відповіді Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району від 15 березня 2024 року №10-28/7 ОСОБА_1 відмовлено в здійсненні державної реєстрації прав власності за померлим ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_1 , через відсутність речового права на земельну ділянку під таким об`єктом.

Судом досліджено спадкову справу № 145/2022 заведену 12 липня 2022 року щодо майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки 265/02-17 від 19 травня 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до моменту смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований, але не проживав за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до погосподарських книг, ОСОБА_4 , є головою домогосподарства, житлового будинку по АДРЕСА_3 , за вказаною адресою зареєстрований син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

24 жовтня 2023 року державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. видано свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом до майна ОСОБА_2 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_3 та 1/2 частки земельної ділянки, розташованої на території Ярославської сільської ради Білгород-Дністровського (Саратського) району Одеської області, кадастровий номер :01:001:0582.

Відповідно до листа Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 24 жовтня 2023 року №56/ЗПІ/02-28 погосподарських книг будинку АДРЕСА_1 за 1986-1980 роки не має, за 1992 рік не має.

Судом досліджені копії погосподарської книги №10 Успенівської сільської ради за 1996-2000 роки, 2001-2005 роки, 2016-2020 роки відповідно до якої головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_4 , є ОСОБА_4 , рік побудови житлового будинку 1983, до членів домогосподарства входять: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , невістка; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , онучка. З 17 грудня 2016 року зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який 05 серпня 2005 року вибув в АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки виданої Ярославівським старостівським округом Білгород-Дністровського району Одеської області від 10 жовтня 2023 року №340/02-17 та акта про не проживання особи за місцем реєстрації №339/02-17 від 10 жовтня 2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 фактично за вказаною адресою не проживає з початку 2017 року, про що також долучено акт №339/02-17 від 10 жовтня 2023 року.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом, відповідно до статті 1217 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1270 ЦК України).

Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Разом з тим, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За частиною 2 статті 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 8 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво.

Як вже було зазначено судом, постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки відсутня інформація про права власності на вказаний житловий будинок.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України ( постанова ВС від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц) .

В судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визнання судом за позовом спадкоємця права власності на спадкове майно.

Тобто у встановлений законом строк позивачка, ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, фактично спадщину прийнявши, однак свідоцтво про спадщину на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами не видавалось, оскільки відсутній документ, що, посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, тобто його право власності не визнається іншою особою, а іншого способу захисту своїх прав аніж звернення з позовом до суду у позивача немає, тому він вимушений був звернутися до суду з цим позовом.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (постанови Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18), від 19 травня 2020 року у справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18)).

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Згідно ч. 2, 4 ст. 15 Закону України, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об`єкти нерухомого майна, а саме на земельну ділянку, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення. Державна реєстрація права власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення проводиться незалежно від того, чи зареєстроване право власності на житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, в яких вони розташовані.

Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Статтею 31 цього Закону передбачені особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку.

Відповідно до зазначеного Закону, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності.

Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини.

Обставини, які входять до предмету доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі.

Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця (постанова Верховного Суду від 10 січня 2022 року у справі № 577/2233/20 (провадження № 61-2722св21)).

Судом при вирішенні спору досліджені матеріали спадкової справи №145/2022 щодо майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , заяву про прийняття спадщини подала позивачка, яка на час смерті спадкодавця проживала разом з ним, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, через відсутність правовстановлюючих документів. Також, судом досліджена відповідь нотаріуса від 24 січня 2024 року №46/01-16 відповідно до якої спадкова справа до майна ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 не заводилась, спадкова справа до майна ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 не заводилась.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 побудований у 1988 році, а погосподарські споруди до нього з 1988 по 1990 роки, що підтверджується технічним паспортом.

У 1961 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ХІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності.

Відповідно до пункту 6 Інструкції, не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Таким чином, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, зокрема може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в по господарській книзі сільської ради.

Отже підставою виникнення у спадкодавця ОСОБА_4 права власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше на законодавчому рівні було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення».

До 05 серпня 1992 року законодавством не передбачалась процедура введення, державної реєстрації, приватних житлових будинків до експлуатації при оформленні права власності.

Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А. 3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, у якому, зокрема, роз`яснюється: по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складає бюро технічної інвентаризації.

Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 149/2547/19-ц (провадження № 61-14132 св 21) зазначено, що «будинки, які були збудовані до 1992 року, не потребували введення до експлуатації, при набутті права власності на такі об`єкти. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 26 лютого 2020 року у справі № 607/16873/18, провадження № 61-12451св19; від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17, провадження № 61-1978св20».

Судом встановлено, що правовстановлюючий документ на спірний будинок відсутній, право власності не зареєстровано, будинок збудований у 1988 році і право власності набуто в порядку, який існував на час його будівництва.

Як встановлено судом, відповідно до виписок погосподарської книги №10 Успенівської сільської ради за 1996-2000 роки, 2001-2005 роки, 2016-2020 роки власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , є ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки виданої Успенівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області №196/02-21 від 28 лютого 2024 року зазначено, що в погосподарських книгах з 1991 року по 1995 рік вже є запис про житловий будинок, господарем, якого вказано ОСОБА_4 .

Площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд складає 0,31 га та перебувала у користуванні ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Успенівської сільської ради Білгород-дністровського району Одеської області від 21 серпня 2023 року №419/02-21.

Як вбачається в технічного паспорту будиноку АДРЕСА_1 був побудований у 1988 році, а погосподарські споруди до нього в період з 1988 по 1990 роки.

Положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в постанові від 16 березня 2020 року у справі №675/2372/16-ц (провадження № 61-29813сво18) дійшла висновку про те, щодо спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, суд дійшов до висновку що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 77, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Власенко Лілії Вікторівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , разом з господарськими спорудами.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 24 червня 2024 року.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 15 серпня 1996 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, рнокпп НОМЕР_6 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивачки: адвокат Власенко Лілія Вікторівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД № 002725, видане на підставі рішення Ради адвокатів Одеської області від 16 вересня 2015 року за № 38.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина України НОМЕР_7 , виданий 05 серпня 2005 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, рнокпп НОМЕР_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка Німеччини, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: Успенівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, 68242, , с.Успенівка, вул.Кишинівська, 73, Білгород-Дністровського району Одеської області.

Суддя К. Ю. Рязанова