Справа № 369/3830/24
Провадження № 2/369/4476/24
РІШЕННЯ

Іменем України

11.06.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

при секретарі Соловюк В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Білгородської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Білгородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Білгородської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Білгородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 . На день смерті матері залишилось спадкове майно, яке складається з домоволодіння за АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_2 не розпорядилася належним їй майном на випадок смерті шляхом складання та посвідчення заповіту, а тому спадкування має здійснюватися за законом згідно черги спадкування. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом були її діти ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Жодних спорів між спадкоємцями щодо спадщини після смерті матері не виникало.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернулась до нотаріуса чи органу місцевого самоврядування із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що фактично прийняла її шляхом постійного догляду та утримання батьківського житлового будинку, збереженням у себе особистих та правовстановлюючих документів спадкодавиці. Інші спадкоємці першої черги, тобто її брат, також у встановлений законодавством шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса чи органу місцевого самоврядування не звертався та спадщину не прийняв. На час смерті ОСОБА_2 в будинку була зареєстрована одна, проте з 2006 року і аж до моменту смерті, позивач спільно з нею проживала, самотужки нею опікувалась і доглядала. З метою переоформлення спадкового майна позивач звернулась до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвої І.А., проте отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.11.2023 року.

Із підстав, наведених вище, просила суд визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком у три місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримали.

Представник Білгородської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Білгородської сільської ради Бучанського району Київської області надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, просив суд вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно Постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, Якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 13 жовтня 1953 року, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 13.10.1953 виконавчим комітетом Гореницької сільської ради депутатів трудящих було складено відповідний актовий запис № 29. Батьком особи зазначено ОСОБА_5 , а матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 08.07.1981 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 08 липня 1981 року укладено шлюб, після укладення якого ОСОБА_6 присвоєне прізвище « ОСОБА_8 », про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний актовий запис № 3016.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Гнатівка Київської області, про що у книзі реєстрації актів про смерть 28 березня 2018 року Виконавчим комітетом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було складено актовий запис про смерть № 14.

З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75085004 від 11.12.2023 року за параметрами пошуку ОСОБА_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , інформація відсутня

Відповідно до повідомлення головного спеціаліста відділу з питань реєстрації/зняття місця проживання громадян, формування і ведення реєстру територіальних громад Білогородської сільської ради № 04-19/1933 від 23.10.2023 року, спадкодавиця ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день смерті була зареєстрована одна в будинку АДРЕСА_1 .

Актом обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного 22 грудня 2023 року депутатом Білогородської сільської ради Мішутою Ю.А. за участю сусідів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 встановлено, що позивач дійсно проживала разом з матір`ю в будинку АДРЕСА_1 , починаючи з 2006 року та до дати її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 181255 від 16 лютого 2012 року виданого виконавчим комітетом Гореницької сільської ради будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Гореницької сільської ради № 20/22 від 18.10.1996 року, про що відповідні відомості зареєстровані в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27 лютого 2012 року.

Постановою від 11 листопада 2023 року приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєва І.А. відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно з причини пропущення установленого Законом строку для прийняття спадщини.

Інший спадкоємець - ОСОБА_3 нотаріально посвідченою заявою від 24 жовтня 2023 року, повідомив, що спадщину після смерті матері він не прийняв та на неї не претендує та претендувати не буде, а тому не заперечує щодо видачі свідоцтва про право на спадщину іншим особам.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, про що 27.02.2024 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складений актовий запис про смерть № 3802.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

За приписами ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).

Як роз`яснено Верховним Судом України у п. 26 постанови Пленуму від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідачами у цій справі є територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини - Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області, адже іншим потенційним спадкоємцем ОСОБА_3 не було здійснено волевиявлення на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи.

Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності.

Дослідивши надані позивачем докази, виходячи із встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних труднощів для подання позивачем заяви про прийняття спадщини у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку, зокрема те, що вона фактично тривалий час проживала спільно зі спадкодавицею, мала з нею спільний побут, а після її смерті здійснюючи догляд за спадковим майном, володіючи та користуючись ним, зберігаючи правовстановлюючі документи спадкодавиці, вважала себе такою, що спадщину вже прийняла.

Такі висновки узгоджуються з позицією, неодноразово викладеною у постановах Верховного Суду України, зокрема у постанові від 10.01.2019 Верховний Суд України у справі №484/747/17 (провадження №61-44149св18) дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч.3 ст.1268 ЦК, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Відповідного висновку дійшов також Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 1 липня 2020 року у справі № 222/1109/17 (провадження № 61-43496св18).

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує пропуск строку звернення із заявою про прийняття спадщини тим, що вона здійснивши поховання матері та маючи на руках правовстановлюючі документи на будинок, доглядаючи за успадкованим належним їй майном, помилково, через власну необізнаність із чинним законодавством, весь час вважала себе такою, що спадщину вже прийняла, оскільки на її думку, для фактичного прийняття спадщини мав значення факт спільного проживання разом із померлою, а не факт наявності спільного зареєстрованого місця проживання, також вона вчинила всі необхідні дії, які свідчать про прийняття спадщини, оскільки від неї вона в установленому порядку не відмовлялася, інший спадкоємець її рідний брат ОСОБА_3 заявою від 24.010.2023 року повідомив, що спадщину після смерті матері він не прийняв та на неї не претендує і претендувати не буде, а 27 лютого 2024 року він помер. Таким чином, інших спадкоємців на майно не існує та у випадку задоволення позову, права, свободи та інтереси інших осіб не будуть порушені.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини поважними.

Враховуючи, що позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, а також той факт, що у відповідача відсутні заперечення з приводу заявлених позивачем позовних вимог, тому суд дійшов висновку, про можливість надати позивачу додатковий строк для прийняття спадщини.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v.), серія A,303-A, п. 29).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1261-1265, 1269, 1270, 1272, ст. 11, 81, 141, 200, 206, 247, 263-265, 268, 280 ЦПК, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 13 Конвенції з основоположних прав та свобод людини України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Білгородської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Білгородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини- задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком у три місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11 червня 2024 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ