УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 2-1168/10

провадження № 61-4941ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв Віталій Олександрович,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в інтересах якого діє адвокат Шидерова Наталія Сергіївна, на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 8 лютого 2024 року у справі за скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося зі скаргою, в якій просило скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В. О. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 11 серпня 2023 року за виконавчим листом № 2-1168/2010, виданим Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 05 листопада 2012 року.

В обґрунтування вказувало, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року у справі № 2-1169/10 стягнено із ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість у розмірі 344 801,20 грн та 1 950 грн у відшкодування судових витрат, що разом складає 346 751,02 грн. Внесено зміни до договору про іпотечний кредит № 1269-ДКФ від 22 травня 2007 року.

На виконання зазначеного рішення 25 лютого 2010 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області видано виконавчий лист № 2-1168/10 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість у розмірі 344 801,20 грн та 1 950 грн у відшкодування судових витрат.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 3 січня 2020 року у справі № 946/9211/19 виправлено описку, допущену в резолютивній частині заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року у справі № 2-1169/10, і другий абзац його резолютивної частини викладено в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ощадбанк», в особі філії - Ізмаїльське відділення № 6708 ВАТ «Ощадбанк», заборгованість в розмірі 42 953,82 доларів США (що станом на 25 лютого 2010 року за курсом НБУ 7,99 грн за 1 долар США еквівалентно 343 201,02 грн), суму за обслуговування кредиту у розмірі 1 600 грн та судові витрати в розмірі 1 950 грн».

22 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1168/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості у розмірі 340 894,20 грн.

25 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В. О. винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних та постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

В подальшому банк звернувся до суду із заявою про виправлення описки у виконавчому листі, у якій просив зазначити правильно номер цивільної справи, у якій видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, а саме «№2-1169/2010» замість помилкового «№ 2-1168/2010».

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 червня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено. Вказано, що у виконавчому листі зазначено правильний номер справи, натомість у заочному рішенні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року - помилковий.

У серпні 2023 року банк звернувся до суду із заявами про виправлення описки у заочному рішенні Ізмаїльського районного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року та ухвалі Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 3 січня 2020 року.

11 серпня 2023 року банк звернувся до приватного виконавця із заявою, у якій просив при стягненні заборгованості із ОСОБА_1 врахувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 3 січня 2020 року у справі № 946/9211/19. Заява залишена приватним виконавцем без задоволення.

11 серпня 2023 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у відповідності до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». В ході виконання судового рішення приватним виконавцем стягнено борг у розмірі 340 894,20 грн, основну винагороду виконавця у розмірі 34 089,42 грн та витрати виконавчого провадження.

Оскаржувана постанова винесена передчасно та не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки приватний виконавець, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, мав право звернутися до суду із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання судового рішення чи заявою про його роз`яснення. З огляду на наведене заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року з урахуванням ухвали від 3 січня 2020 року залишається невиконаним.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року у задоволенні заяви АТ «Ощадбанк» відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 8 лютого 2024 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» залишено без задоволення, ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року - без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року та постановою Одеського апеляційного суду від 8 лютого 2024 року АТ «Ощадбанк», в інтересах якого діє адвокат Шидерова Н. С., подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 8 лютого 2024 року і ухвалити нове судове рішення, яким скаргу на дії приватного виконавця задовольнити.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Підставою касаційного оскарження ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року та постанови Одеського апеляційного суду від 8 лютого 2024 року заявник визначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує, що заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором виконано частково. Винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та ухвали про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця перешкоджають подальшому виконанню судового рішення.

Підставою касаційного оскарження ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року та постанови Одеського апеляційного суду від 8 лютого 2024 року заявник також вказує неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14, у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 916/4106/14, від 25 вересня 2020 року у справі № 924/315/17, від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Постановляючи ухвалу, Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області виходив з того, що приватним виконавцем при виконанні заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року порушень допущено не було. Оскаржувана постанова є правомірною, законною та обґрунтованою. Приватний виконавець діяв в межах повноважень та відповідно до приписів законодавства.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, апеляційний суд вважав, що судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року у справі № 2-1169/10 стягнено з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ощадбанк» заборгованість у розмірі 344 801,02 грн та 1 950 грн у відшкодування судового збору, а всього - 346 751,02 грн. Внесено зміни до договору про іпотечний кредит № 1269-ДКФ від 22 травня 2007 року.

5 листопада 2012 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області видано виконавчий лист № 2-1168/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ощадбанк» в особі філії Ізмаїльського відділення № 6708 ВАТ «Ощадбанк» заборгованості у розмірі 344 801,02 грн та 1 950 грн у відшкодування судових витрат.

5 листопада 2012 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області видав виконавчий лист № 2-1168/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 340 894,20 грн.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 3 січня 2020 року у справі № 946/9211/19 виправлено описку, допущену в резолютивній частині заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року у справі № 2-1169/10, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ощадбанк» в особі філії - Ізмаїльське відділення № 6708 ВАТ «Ощадбанк» заборгованість у розмірі 42 953,82 доларів США (що станом на 25 лютого 2010 року за курсом НБУ 7,99 грн за 1 долар США еквівалентно 343 201,02 грн), кошти за обслуговування кредиту у розмірі 1 600 грн та судові витрати у розмірі 1 950 грн».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В. О. від 22 червня 2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом № 2-1168/2010, виданим Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 5 листопада 2012 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 340 894,20 грн.

25 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В. О. винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 34 089,42 грн.

25 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В. О. винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме, про зміну прізвища боржника « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що 5 травня 2022 року АТ «Ощадбанк» звернулося до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі, виданому Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 5 листопада 2012 року, у якій просило зазначити у виконавчому листі правильний номер цивільної справи «№ 2-1169/2010» замість помилково зазначеного «№ 2-1168/2010».

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 червня 2022 року у справі № 946/3058/22 відмовлено у задоволенні вказаної заяви.

11 серпня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В. О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області № 2-1168/2010 від 5 листопада 2012 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 340 894,20 грн.

11 серпня 2023 АТ «Ощадбанк» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В. О. із заявою, у якій просило врахувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у справі № 946/9211/19 при стягненні на його користь заборгованості із ОСОБА_1 .

Листом від 17 серпня 2023 року № 6869 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв В. О. повідомив банк про те, що оскільки у виконавчому документі не зазначено відомості з урахуванням ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 червня 2022 року у справі № 946/3058/22 щодо стягнення боргу в іноземній валюті та судом не ухвалено відповідного рішення про виправлення описки або внесення змін до виконавчого документа, 11 серпня 2023 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у відповідності до вимог пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». В ході примусового виконання із ОСОБА_1 стягнено борг у розмірі 340 894,20 грн, основну винагороду виконавця у розмірі 34 089,42 грн та витрати виконавчого провадження.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 вересня 2023 року у справі № 2-1168/10 виправлено допущену в резолютивній частині ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 3 січня 2020 року у справі № 946/9211/19 описку, правильно зазначивши номер справи «2-1168/10» замість помилкового «2-1169/10».

Згідно зі змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено

статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист та охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Примусове виконання судових рішень здійснюється відповідно до умов та порядку, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Під час виконання судових рішень поряд з нормами Закону України «Про виконавче провадження» застосовуються положення Конституції України, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Перелік обов`язків і прав виконавців, обов`язковість вимог виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 431 ЦПК України).

Вимоги до виконавчого документа наведені в статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», згідно пункту 5 частини першої якої, у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Пунктом 9 частини першої статті 39 вказаного Закону визначено, що у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню .

Ухвалюючи судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій врахували, що на виконання заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року 5 листопада 2012 року судом видано виконавчий лист № 2-1168/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості у розмірі 340 894,20 грн, за яким 22 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В. О. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Кошти у сумі 340 894,20 грн стягнено із ОСОБА_1 та перераховано на рахунок, зазначений стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження, що останній не заперечує.

Також із ОСОБА_1 стягнено винагороду виконавця та витрати виконавчого провадження.

Доказів на підтвердження постановлення судом ухвали про виправлення помилки у виконавчому листі, зокрема, в частині суми, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк», матеріали справи не містять.

З огляду на наведене приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв В. О. мав передбачені пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для закриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом № 2-1168/10, виданим Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 5 листопада 2012 року.

Виходячи з викладеного, доводи касаційної скарги в частині того, що часткове виконання заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та ухвали про відмову у задоволенні скарги перешкоджає подальшому виконанню судового рішення, суд касаційної інстанції відхиляє.

У касаційній скарзі заявник посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14, про те, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи касаційної скарги, оскільки заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість не в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні, ау національній валюті України - гривнях.

Крім того, у касаційній скарзі заявник посилається на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 30 серпня 2018 року у справі № 916/4106/14 та від 25 вересня 2020 року у справі № 924/315/17, про те, що встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Також заявник посилається на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18, про те, що завданням цивільного судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Суд касаційної інстанції відхиляє вказані доводи касаційної скарги, оскільки висновки, з яких виходили суди в оскаржуваних судових рішеннях, не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду.

Заявником до касаційної скарги долучено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 1269-дкф від 22 травня 2007 року станом на 11 жовтня 2023 року, який суд касаційної інстанції не враховує під час перегляду оскаржуваних рішень, оскільки не наділений повноваженнями збирати чи приймати до розгляду нові докази.

Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили про відсутність правових підстав для її задоволення, оскільки приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв В. О. діяв у межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» повноважень і не допустив порушення прав стягувача.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга АТ «Ощадбанк», в інтересах якого діє адвокат Шидерова Н. С., на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 8 лютого 2024 року є необґрунтованою, правильне застосування норм матеріального права та додержання норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки судові рішення є законними і обґрунтованими, ухваленими з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права й підстави для їх скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Ощадбанк», в інтересах якого діє адвокат Шидерова Н. С., на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 8 лютого 2024 року суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в інтересах якого діє адвокат Шидерова Наталія Сергіївна, на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 8 лютого 2024 року у справі за скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича, заінтересована особа, - ОСОБА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська