ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4371/24 Справа № 237/51/24 Суддя у 1-й інстанції - Приходько В.А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 237/51/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач - Покровська окружна прокуратура Донецької області, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Покровської окружної прокуратури Донецької області на ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 січня 2024 року, яка постановлена суддею Приходько В.А. в місті Курахове Донецької області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні),

УСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року Покровська окружна прокуратура Донецької області, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.

Підставами звернення прокурора до суду стали порушення ОСОБА_1 визначеної ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедури, використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та як іноземні громадяни не відчужили їх упродовж року після набуття права власності, тому ці земельні ділянки підлягають конфіскації.

Одночасно з позовом керівником Покровської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області,подано клопотання про забезпечення позову, у якому він просив суд накласти арешт на не рухоме майно, що є преметом позову, а саме: на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:0120, площею 0,0944 га, із цільовим призначенням - для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована у АДРЕСА_1 , власником якої є громадянка російської федерації ОСОБА_1 , обґрунтовуючи це тим, що предметом спору є зазначена земельна ділянка, яка не була відчужена ОСОБА_1 , як власником цієї земельної ділянки, яка набула право власності на неї в порядку спадкування, у встановлений ч.1 ст. 81 Земельного Кодексу України строк, що є підставою для її конфіскації на користь держави, а, відтак, існує реальна загроза її відчуження, зміни конфігурації (обєднання, поділу) тощо, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, з чого заявник просить задовольнити заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

Просить накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,0944 га, з кадастровим номером :02:000:0120.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 січня 2024 року у задоволенні заяви керівника Покровської окружної прокуратури Донецької області про забезпечення позову у цивільній справі за позовом керівника Покровської окружної прокуратури Донецької області, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки - відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, Покровська окружна прокуратура Донецької області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначивши при цьому, що судом не враховано наявність зареєстрованого права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку, що дає їй повне право вільно нею розпоряджатись, у тому числі відчужувати третім особам, зміняти конфігурацію земельної ділянки шляхом об`єднання чи поділу, що в подальшому може призвести до необхідності додаткових зусиль позивача з вчинення заходів, судових спорів з метою захисту інтересів держави, а вжиття саме таких заходів забезпечення позову, що носить тимчасовий характер, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки зазначена земельна ділянка не вибуває з її володіння.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора Селявкіна Г.О., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, з приводу якої перебуває позов у суді, знаходиться на території де ведуться бойові дії, тому відсутні ризики, які могли б у даній справі ускладнити ефективний захист прав позивача та виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог при невжитті заходів забезпечення позову.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Згідно з ч. 1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктах 1, 2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом позову є земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:0120, площею 0,0944 га, із цільовим призначенням - для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована у АДРЕСА_1 , власником якої є громадянка російської федерації ОСОБА_1 , яка не була відчужена останньою, як власником цієї земельної ділянки, яка набула право власності на неї в порядку спадкування, у встановлений ч.1 ст. 81 Земельного Кодексу України строк.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача, або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з вимог заяви про забезпечення позову, заявник просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірне нерухомо майно.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову колегія суддів враховує, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову та ефективність способу забезпечення позову для упередження порушення та відновлення порушених прав та інтересів позивача, а в даній справі інтересів держави.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, за яким зареєстровано право власності, що оскаржується позивачем, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

Однак, колегія суддів зазначає, що що поняття арешту майна, про застосування якого зазначено заявником у заяві про забезпечення позову, включає в себе не лише володіння та розпорядження власністю, а і безпосередньо стосується позбавлення особи можливості користуватися своєю власністю.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Колегія суддів враховує наявність спору між сторонами, зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову, таким як заборона державним реєстраторам та будь-яким особам вчиняти будь-які дії по відчуженню іншим особам нерухомого майна, а саме земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:0120, площею 0,0944 га, із цільовим призначенням - для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована у АДРЕСА_1 , власником якої є громадянка російської федерації ОСОБА_1 , і предметом позовної вимоги, зазначаючи, що саме такий захід спроможний забезпечити фактичне виконання можливого судового рішення в разі задоволення позову та забезпечить збалансованість інтересів сторін, як і враховує наявності імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, з огляду на що таке забезпечення даного позову запобігне порушенню прав та охоронюваних законом інтересів держави в інтересах якої виступає Слов`янська окружна прокуратура Донецької області з боку титульного власника, чому судом першої інстанції не надано належної правової оцінки, та що не враховувалось при виборі належного та ефективного способу забезпечення позову, заявлених у заяві прокуратури.

Враховуючи обґрунтованість ризиків невиконання можливого рішення суду, та те, що вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень власника майна в його правах, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо скасування ухвали суду частково знайшли своє підтвердження, однак колегія суддів зазначає, що є всі наявні правові підстави для задоволення заяви Керівника Слов`янської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам та будь-яким особам вчиняти будь-які дії по відчуженню іншим особам нерухомого майна, а саме земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:0120, площею 0,0944 га, із цільовим призначенням - для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована у АДРЕСА_1 , власником якої є громадянка російської федерації ОСОБА_1 , як найбільше ефективний вид забезпечення виконання можливого позитивного рішення суду.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень титульного власника в його правах, а тому вважає, що є всі підстави для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якшщо, зокрема, суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За таких обставин, апеляційна Покровської окружної прокуратури Донецької області підлягає частковому задоволенню, ухвала суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційним судом вирішувалося питання про забезпечення позову у даній цивільній справі, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами, передбаченими процесуальним законом.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Покровської окружної прокуратури Донецької області - задовольнити частково.

Ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 січня 2024 року - скасувати та прийняти нову.

Заяву Керівника Покровської окружної прокуратури Донецької області про забезпечення позову - задовольнити частково.

Заборонити державним реєстраторам та будь-яким особам вчиняти будь-які дії по відчуженню іншим особам нерухомого майна, а саме:

- земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:0120, площею 0,0944 га, із цільовим призначенням - для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована у АДРЕСА_1 , власником якої є громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 19 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: