ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/1051/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В, Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Березюк А.І.,

представника АТ «УкрСиббанк» адвоката Тіторенко І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року в складі судді Цвіра Д.М. у справі № 638/10708/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання договору припиненим,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») , третя особа: ОСОБА_2 , про визнання договору припиненим.

Позов мотивовано тим, що 28 липня 2006 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав останній кредит в сумі 58690 швейцарських франків. В забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором позичальник передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2010 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнута заборгованість в сумі 478840,77 грн.

Постановою Господарського суду Харківської області від 23 грудня 2010 року по справі Б-50/224-10 ФОП ОСОБА_3 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

23 березня 2011 року на товарній біржі «Правопорядок» відбулись відкриті торги, переможцем аукціону з продажу квартири АДРЕСА_1 визнано ОСОБА_4

18 серпня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі - продажу вказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І.О., реєстровий № 744.

В подальшому на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 червня 2012 року про затвердження мирової угоди позивач набув у власність квартиру АДРЕСА_1 .

25 травня 2011 року між арбітражним керуючим Оскаленко Д.П. та ОСОБА_4 укладено договір купівлі продажу вказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., реєстровий № 290. На протязі тривалого часу ОСОБА_3 оскаржувала результати відкритих торгів та договори купівлі - продажу квартири.

Постановою Вищого Господарського суду України від 04 жовтня 2012 року у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2013 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення, позовні вимоги АТ УкрСиббанк задоволено, визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 25 травня 2011 року (справа № 2011/14733/2012).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2021 року позовна заява ОСОБА_3 залишена без розгляду (справа № 638/3047/16-ц). Під час розгляду вказаної справи йому стало відомо про існування виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» в межах суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 липня 2006 року.

Станом на червень 2021 року відомості про квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі іпотек відсутні, крім того АТ УкрСиббарнк вже отримав грошові кошти за реалізацію спірної квартири в рахунок погашення заборгованості.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив вважати припиненим договір іпотеки № 2866 від 28 липня 2006 року, укладений між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 28 липня 2006 року; вважати припиненим право іпотеки АТ «УкрСиббанк» за договором іпотеки від 28 липня 2006 року, реєстровий № 2866 на квартиру АДРЕСА_1 , а також стягнути судові витрати.

02 грудня 2021 рок АТ «УкрСиббанк» подано відзив, в якому просило закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, або відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Зазначало, що позивач фактично просить суд переглянути та змінити рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2015 року по справі № 2011/7056/12, яким встановлено право іпотекодержателя АТ УкрСиббанк на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та звернуто стягнення на предмет іпотеки. Вказаним рішенням було встановлено невиконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором; дійсність іпотеки АТ УкрСиббанк за договором іпотеки від 27 серпня 2006 року; відповідальність нового власника квартири ОСОБА_5 ( ОСОБА_1 ) перед АТ УкрСиббанк за договором іпотеки від 27 серпня 2006 року.

27 вересня 2019 року приватним виконавцем Харківського округу Бабенко Д.А. відкрито виконавче провадження з виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2015 року по справі № 2011/7056/12.

Позивач не є власником спірної квартири, оскільки рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2013 року у справі № 2011/14733/2012 визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладено 25 травня 2011 року між ліквідатором ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Вважає, що недійсність договору купівлі - продажу, за яким ОСОБА_4 придбала квартиру, подальший продаж цієї квартири ОСОБА_5 не створює юридичних наслідків, а отже реєстрація прав власності на квартиру за ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Зважаючи на відсутність у ОСОБА_1 прав на спірне майно та підстав для судового захисту його прав, зазначив, що провадження по справі підлягає закриттю.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненим договір іпотеки, укладений між АТ УкрСиббанк та ОСОБА_3 28 липня 2006 року реєстровий № 2866 в забезпечення виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 0, укладеного між АТ УкрСиббанк та ОСОБА_3 .

Визнано припиненим право іпотеки АТ УкрСиббанк за договором іпотеки від 28 липня 2006 року, реєстровий № 2866 на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нерухоме майно, що перебувало в іпотеці, реалізоване на аукціоні в процесі проведеної на підставі судового рішення ліквідаційної процедури банкрута ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 стала переможцем торгів та на момент придбання спірного нерухомого майна відомості щодо іпотеки у відповідному реєстрі були відсутні, наступні власники набували право власності на спірне майно на підставі нотаріально посвідчених правочинів, ухвали суду про затвердження мирової угоди, що не визнані недійсними та не скасовані у визначений законом спосіб, за відсутності доказів недобросовісності набувачів майна, наявні підстави для захисту прав власника та задоволення позовних вимог ОСОБА_1

12 січня 2024 року через систему «Електронний суд» АТ «Укрсиббанк» на вказане судове рішення подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, підприємство просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що питання щодо дійсності іпотеки АТ «УКРСИББАНК» за договором іпотеки від 28 липня 2006 року за реєстровим № 2866 укладеного між АТ УкрСиббанк та ОСОБА_3 встановлено судовими рішеннями у справі № 2011/7056/12, в тому числі й ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року та постановою Верховного суду від 13 квітня 2016 року.

Висновки суду в оскаржуваному рішенні про припинення іпотеки АТ «УКРСИББАНК» фактично змінюють попередні судові рішення, є порушенням принципу правової визначеності та остаточності рішення суду.

Оскільки позивач не довів порушення свого права або інтересу його право не підлягає захисту судом. Також вказувало, що доводи ОСОБА_1 про отримання коштів від реалізації предмету іпотеки Банком є необґрунтованими, що також свідчить про наявність підстав для подальшого звернення стягнення на предмет іпотеки.

04 червня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Прокопенко Юлія Олегівна подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не є власником спірної квартири не відповідає дійсності, оскільки його право власності зареєстровано у встановленому законом порядку.

На підставі постанови Господарського суду Харківської області від 25 січня 2011 року відомості про іпотеку виключено. З цього часу АТ «УкрСиббанк» з будь-якими заявами про поновлення записів в державному реєстрі стосовно належності квартири до іпотечного майна не звертався.

При розгляді справи № 2011/14733/212 встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була реалізована на відкритих торгах. Результати прилюдних торгів оскаржувались у судовому порядку та Постановою Вищого Господарського суду України від 04 жовтня 2012 року рішення в частині визнання недійсним результатів прилюдних торгів було скасовано.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 06 червня 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_1 отримано 02 травня 2024 через електронний кабінет (а.с. 34).

Від представника ОСОБА_1 адвокат Прокопенко Ю. О. надійшла заява про відкладення розгляду справи через неможливість представника взяти участь у справі у зв`язку з її відрядженням.

Вирішуючи вказане клопотання колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Посилання адвоката Прокопенко Ю. О. на її неможливість прийняти участь у справі через знаходженні у відрядженні за відсутності належних на це доказів є неспроможними.

Позивачем ОСОБА_1 клопотання про відкладення судового розгляду, призначеного на 06 червня 2024 року з належним обґрунтуванням поважних причин неявки в судове засідання не надано. Про дату, час та місце судового розгляду справи він був повідомлений належним чином. В період часу з 02 травня 2024 року до 06 червня 2024 року позивач мав достатньо часу для реалізації свого процесуального права для оформлення належним чином взаємовідносин з представником для представництва його інтересів у судовому засіданні 06 червня 2024 року, однак своїми процесуальними правами не скористався.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципів) цивільного судочинства, окрім іншого, є верховенство права, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

З огляду на вищезазначені норми законодавства та обставини встановлені судом, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання адвоката Прокопенко Ю. О. про визнання поважними причини її неявки в судове засідання та відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 червня 2012 року про затвердження мирової угоди (справа № 2011/9540/2012) (том 1 , а. с. 4 - 7).

28 липня 2006 року між АТ УкрСиббанк та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 відповідно до якого банк надав останній кредит в сумі 58690 швейцарських франків.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_3 передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2010 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ УкрСиббанк стягнута заборгованість в сумі 61010,63 швейцарських франків, що еквівалентно 478 840,77 грн.

Постановою господарського суду Харківської області № Б-50/224-10 від 23 грудня 2010 року ФОП ОСОБА_3 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06 вересня 2011 року зазначену постанову суду першої інстанції скасовано, справу припинено.

25 травня 2011 року за результатами аукціону між ліквідатором ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І.О., реєстровий № 290.

18 серпня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І.О., реєстровий № 744.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 12 червня 2012 року по цивільній справі № 2011/9540/2012, затверджено мирову угоду між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , на підставі якої останній набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою Вищого Господарського суду України від 04 жовтня 2012 року у справі № 5023/1143/12 відмовлено у задоволенні вимог Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 до товарної біржі Правопорядок про визнання недійсними результатів відкритих торгів на товарній біржі Правопорядок з продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 19 -23).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2013 року у справі № 2011/14733/2012 позов ОСОБА_3 до арбітражного керуючого Оскаленко Д.П., ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , треті особи: філія Слобожанське РУ АТ Банк Фінанси та кредит, ПАТ УкрСиббанк, ПАТ ОТП Банк, реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції про визнання недійсним укладеного на торгах договору в тому числі продажу квартири АДРЕСА_1 , застосування наслідків недійсності правочинів, визнання іншого речового права (іпотеки), яке існувало до укладення договорів залишено без задоволення. Позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ПАТ УкрСиббанк про визнання договору купівлі продажу недійсним, визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 25 травня 2011 року між ліквідатором Оскаленко Д.П. та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем О.І. за реєстровим № 290 - задоволено (том 1, а.с.8-14, 15-18).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2015 року у справі № 2011/7056/12 звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 , задовольнивши вимоги АТ УкрСиббанк в межах суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.07.2006 року, а саме 87 266 швейцарських франків 14 сант., пені в сумі 82 624,10 грн. та витрат позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 2823 грн. на рахунок № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750, шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на пiдставi оцінки, проведеної суб`єктом оцiночної дiяльностi на стадiї оцiнки майна пiд час проведення виконавчих дiй.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції від 26 січня 2015 року у справі № 2011/7056/12, у задоволенні позову ПАТ УкрСиббанк відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ від 09 вересня 2015 року рішення апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2015 року скасовано, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2015 року залишено в силі (том 1 , а.с. 54-56, 57-59).

Постановою Верховного суду України від 13 квітня 2016 року заяву ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ від 09 вересня 2015 року залишено без задоволення (том 1, а.с. 60-63).

27 вересня 2019 року приватним виконавцем ВО ХО Бабенко Д.А. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2011/7056/12, видного 20 жовтня 2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 , задовольнивши вимоги АТ УкрСиббанк в межах суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 липня 2006 року, а саме 87 266 швейцарських франків 14 сант., пені в сумі 82 624,10 грн та витрат позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 2823 грн на рахунок № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750, шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на пiдставi оцінки, проведеної суб`єктом оцiночної дiяльностi на стадiї оцiнки майна пiд час проведення виконавчих дій (том 1, а.с. 79-80).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини 6, 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 зроблено висновок, що:

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру не впливає на чинність іпотеки. Іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

- запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають;

- у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду в разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя;

- у справі з належною вимогою (зокрема, про визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек зазначених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За статтею 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Недійсність договору як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частини 1 - 3 статті 24 Закону України «Про іпотеку»).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанови Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19, від 28 лютого 2024 року у справі № 712/7178/20).

Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини 1,3 статті 13 ЦПК України).

У частинах 1, 3 статті 12, частинах 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_1 зазначає, що він є власником майна, проте належна йому на підставі мирової угоди квартира неправомірно обтяжена іпотекою.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 . В подальшому вказане майно було реалізоване на торгах та неодноразово відчужувалось шляхом укладання договорів купівлі - продажу, в тому числі й морової угоди.

Між тим, рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 червня 2013 року визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 25 травня2011 року між ліквідатором ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Отже, подальші правочини щодо спірної квартири є недійсними та не встановлюють юридичних наслідків, а тому ОСОБА_1 не набув право власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку.

Також, судова колегія враховує, що обставини дійсності іпотеки вже були предметом судового розгляду судів усіх рівнів, їм була надана оцінка, а тому новий перегляд зазначених обставин в іншому судовому провадженні через 8 років суперечить принципам юридичної визначеності та обов`язковості судового рішення.

Постановою господарського суду Харківської області № Б-50/224-10 від 23 грудня 2010 року ФОП ОСОБА_3 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06 вересня 2011 року зазначену постанову суду першої інстанції скасовано, справу припинено.

25 травня 2011 року за результатами аукціону, між ліквідатором Оскаленко Д.П. та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І.О., реєстровий № 290.

18 серпня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі - продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І.О., реєстровий № 744.

Ухвалою Дзержинского районного суду міста Харкова від 12 червня 2012 року по цивільній справі № 2011/9540/2012 затверджено мирову угоду між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , на підставі якої останній набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з апеляційною скаргою відповідачем сплачено 1362 грн судового збору. Зважаючи, що апеляційна скарга АТ «УкрСиббанк» задоволена, вказані судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь банку.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання договору припиненим залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12, ) 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 11 червня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина