КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7883/2024
У Х В А Л А

24 червня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.,

встановив:

ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 2 січня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 1 липня 2020 року за нововиявленими обставинами.

На вказану ухвалу судді ОСОБА_1 6 лютого 2024 року подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 6 лютого 2024 року справу призначено колегії суддів у складі: судді-доповідача Рейнарт І.М. та суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 7 березня 2024 року Рейнарт І.М. апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху, відповідачці наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

12 березня 2024 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду заяву про відвід колегії суддів у складі судді-доповідача Рейнарт І.М., суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

Мотивуючи подану заяву, ОСОБА_1 зазначала, що вона подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду 6 лютого 2024 року, однак станом на 10 березня 2024 року питання щодо відкриття апеляційного провадження не вирішено, що є порушенням вимог Закону.

Крім цього ОСОБА_1 посилалася на те, що зазначена колегія суддів розглядала її апеляційну скаргу на рішення Макарівського районного суду Київської області від 15 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про застосування наслідків вчинення нікчемного правочину, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права приватної власності на земельну ділянку, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка була залишена без задоволення. Під час розгляду зазначеної апеляційної скарги нею неодноразово заявлялися відводи колегії суддів з підстав глибокої упередженості суду при розгляді справи. Ухвалами Київського апеляційного суду неодноразово заявлені відводи колегії суддів визнавалися необґрунтованими, однак без спростування заявлених підстав, що на думку заявниці, свідчить про обґрунтованість та законність підстав для відводу колегії суддів.

Також ОСОБА_1 посилалася на факт змови головуючого судді Рейнарт І.М. з

відповідачем ОСОБА_4 в залі судових засідань, а постанова апеляційного суду від 5 жовтня 2021 року складена з метою узаконити дії угрупування ОСОБА_4 з викрадення у ОСОБА_3 частини приватизованої земельної ділянки, що також є підставою для відводу.

ОСОБА_1 стверджувала, що судові засідання проводилися в умовах свавілля і повної зневаги до вимог закону і прав людини, доказом чого є копія рапорту працівника поліції, якого 11 січня 2023 року було викликано до Київського апеляційного суду після видалення ОСОБА_3 із зали судових засідань, та зверненням до голови Вищої Ради правосуддя України.

ОСОБА_1 вважала, що між нею та колегією суддів склалися неприязнені стосунки, які виключають об`єктивність і не упередженість колегії суддів при розгляді даної справи і є підставою для відводу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року визнано відвід ОСОБА_1 суддям Рейнарт І.М. та Кирилюк Г.М. необґрунтованим, передано заяву для вирішення відводу іншому судді, який не входить до складу суду.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду Оніщука М.І. від 18 березня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддям Рейнарт І.М. та Кирилюк Г.М.

3 квітня 2024 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 квітня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали судді Дніпровського районного суду міста Києва від 2 січня 2024 року та відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 2 травня 2024 року призначений судовий розгляд апеляційної скарги на 26 червня 2024 року.

16 травня 2024 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду заяву про відвід колегії суддів у складі судді-доповідача Рейнарт І.М., суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

Крім обставин, зазначених у заяві про відвід від 12 березня 2024 року, ОСОБА_1 зазначала, що ухвалою судді Київського апеляційного суду від 7 березня 2024 року її апеляційну скаргу було залишено без руху у порушення вимог ст. 19 Конституції України та ст. 185 ЦПК України з метою змови суду першої та апеляційної інстанцій.

ОСОБА_1 вважала, що «наявні факти глибокої упередженості колегії суддів внаслідок викриття фактів підроблення підстав для відводу з метою відводу колегії суддів перешкодити та викриття нових порушень Закону є безумовною підставою для задоволення заяви про відвід колегії суддів».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 травня 2024 року визнано відвід ОСОБА_1 суддям Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М., Ящук Т.І. необґрунтованим, передано заяву для вирішення відводу іншому судді, який не входить до складу суду.

При цьому, в ухвалі суду звернуто увагу ОСОБА_1 , що вона повторно заявляє необґрунтований відвід колегії суддів, що суд може визнати зловживанням процесуальними правами.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду Стрижеуса А.М. від 29 травня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддям Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

21 червня 2024 року ОСОБА_1 втретє подала до Київського апеляційного суду заяву про відвід колегії суддів у складі судді-доповідача Рейнарт І.М., судді Кирилюк Г.М. та Ящук Т.І.

Крім обставин, зазначених у заявах про відвід від 12 березня 2024 року та від 16 травня 2024 року, ОСОБА_1 зазначає, що підставами для відводу колегії суддів є категоричні відмови головуючого судді Рейнарт І.М. у дослідженні наданих суду доказів

під час розгляду справи про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 5 жовтня 2021 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 15 жовтня 2019 року, оскільки вони не були долучені до заяви про перегляд постанови, а тому відсутні підстави для їх долучення та дослідження.

ОСОБА_1 вважає, що посилання в ухвалі суду від 27 травня 2024 року на те, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення, є погрозами суду та позбавлено будь-якого здорового глузду, так як викладені нею факти є доказом дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, вчиняються судом, а не учасником судового процесу.

Колегія суддів, вивчивши доводи ОСОБА_1 для відводу складу суду, зазначає про наступне.

Зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви про відвід колегії суддів вбачається, що підставою для відводу є процесуальні дії суду при розгляді іншої цивільної справи за участю ОСОБА_1 .

У попередніх ухвалах за результатами розгляду заявлених ОСОБА_1 відводів колегії суддів зазначалося, що відповідно до частина 4 статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Неодноразові твердження ОСОБА_1 про змову головуючого судді з відповідачем ОСОБА_4 , який є організатором злочину, в залі судових засідань при закритих на ключ дверях, що знайшли своє поглиблення в постанові Київського апеляційного суду від 5 жовтня 2021 року, є надуманими, безпідставними та не доведеними.

Також безпідставними є посилання ОСОБА_1 на те, що суд вдався до погроз в ухвалі від 27 травня 2024 року, звернувши її увагу на неприпустимість зловживання процесуальними правами, так як колегія суддів діяла в рамках процесуального законодавства.

Разом з цим, ОСОБА_1 втретє подала заяву про відвід колегії суддів, посилаючись на не згоду з процесуальними діями суддів при розгляді іншої справи, де вона була учасником справи.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Частиною 3 статті 44 ЦПК України передбачено, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Враховуючи, що ОСОБА_1 втретє подає заяву про відвід колегії суддів з підстав незгоди з діями суддів при розгляді іншої цивільної справи, де вона була учасникам справи, двічі зазначені ОСОБА_1 підстави для відводу колегії суддів визнавалися необґрунтованими ухвалами суддів, які не входять до складу цієї колегії, апеляційний суд визнає дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами і залишає її заяву про

відвід без розгляду.

Частиною 4 статті 44 ЦПК України визначено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ст. 144 ЦПК України).

Згідно ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 144 ЦПК України одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 148 ЦПК України у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що апеляційний суд звертав увагу ОСОБА_1 на недопустимість зловживання процесуальними правами, однак вона втретє подала заяву про відвід колегії суддів, яка є аналогічною за змістом двом попереднім, що є зловживанням процесуальними правами, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 захід процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 0,3 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908,40грн.

Згідно ч. 5 ст. 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Керуючись статтями 44, 144, 148 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

визнати подання 21 червня 2024 року ОСОБА_1 заяви про відвід суддям Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М. , Ящук Т.І. зловживанням процесуальними правами.

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддям Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М. , Ящук Т.І. залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі 0,3 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908грн 40коп., за зловживання своїми процесуальними правами.

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягувач: Державна судова адміністрація України, 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5; .

Строк пред`явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала в частині накладення штрафу набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук