справа № 490/9345/23 провадження №2/489/347/24
РІШЕННЯ

Іменем України

18 червня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Воробйова В.В..

в присутності:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі і гідності

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного суду міста Миколаєва, ухвалою якого від 28.09.2023 справу направлено за підсудністю до Ленінського районного суду міста Миколаєва, з позовом в якому просить:

- визнати розповсюджену ОСОБА_3 інформацію такою, що не відповідає дійсності;

- зобов`язати ОСОБА_3 спростувати розповсюджену ним інформацію в спосіб її поширення;

- стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 30000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Як на підставу позовних вимог позивач вказала, що 06.01.2023 відповідач ОСОБА_3 старший фельдшер лікарні відновлювального лікування повідомив диспетчера служби «102» про подію № 95771606, що в разі якщо поступить виклик за адресою: АДРЕСА_1 виїжджати не потрібно бо жінка, яка здійснить виклик перебуває в неадекватному стані, психічно хвора.

Патрульна поліція в особі поліцейського ОСОБА_4 на виклик не прибула, а поліцейським було складено рапорт в якому зазначено недостовірну інформацію про відсутність у позивача тілесних ушкоджень та те, що він спілкувався з нею.

Зазначає, що її побив ОСОБА_3 та закрив в палаті на ключ. Вона просила викликати лікаря швидкої, так як тиск був 250/180, проте їй відмовили. Лише наступного дня 07.01.2023 приїхала керівник обласної лікарні, яка відмовилася її лікувати та пішла. З кабінету було чути вигуки Ткача щоб її викинули з лікарні, тому що вона психічно хвора і в неї шизофренія. В лікарні були відсутні будь-які данні про її психічне здоров`я і те, що хворіє на шизофренію. Повідомлення ОСОБА_3 було приєднано до повідомлення № 95771427, яке було нею подано за 10 хв. до диспетчера «102». Згодом їй стало відомо, що про буцімто про її психічне захворювання та інфекційну хворобу на «COVID-19», що не відповідає дійсності, через телефонну лінію стало відомо працівникам поліції, що завдало шкоду її особистим немайновим благам та перешкоджає здійснювати нею особисте право. Поширення ОСОБА_3 недостовірної інформації стало наслідком порушення кримінального провадження, розслідування по якому триває.

Крім того, поширення недостовірної інформації відповідачем завдало їй моральної та матеріальної шкоди. Вона вимушена була терпіти біль від вибитих зубів, а тепер замовляти нові, вартість яких складає 30000,00 грн.

Моральну шкоду оцінює в 100000,00 грн., тому що не може їсти звичайну їжу, душевними стражданнями перенесеними, ненаданням медичної допомоги при високому тиску, наклепі про те, що хотіла вчинити суїцид та те, що психічно хвора на шизофренію, що відобразилося на здоровому сні.

Представник відповідача адвокат Кошевенко-Писарєва В.А. 06.02.2024 надала до суду письмі заперечення в яких в задоволенні позову просила відмовити через його необґрунтованість. У запереченнях вказала, що з 05.01.2023 ОСОБА_1 була прийнята на тимчасове утримання в Миколаївську обласну лікарню відновного лікування Миколаївської обласної ради. З перших днів знаходження у лікарні, пацієнтка ОСОБА_1 поводила себе доволі агресивно. Кожен день надходили скарги до медичного персоналу від інших пацієнтів палати, а також і самого медичного персоналу, постійні погрози, лайки та образи, порушення медичного режиму. Повна асоціалізована та агресивна поведінка ОСОБА_1 призвела до звернення медичного персоналу до швидкої медично-психіатричної допомоги (06.01.2023), а 09.01.2023 до лікарні був запрошений лікар психіатр для консультування пацієнтки ОСОБА_1 , заключення якого міститься в лікарняній каркі. Для викладення інформації у відповідача були підстави, тому твердження останньої не були позбавлені підґрунтя і не були вчиненні для того, щоб просто «пролити брудом ОСОБА_1 »; зовсім не стосувалися її приватного життя, а були спрямовані виключно на поведінку позивача; на встановлення спокою пацієнтів та нормального функціонування лікарняного процесу, а також захисту медичного персоналу.

У відповіді на печення від 04.03.2024 ОСОБА_1 вказала на безпідставність доводів представника відповідача та просила позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва суду від 08.11.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 04.03.2024 за клопотанням представника відповідача витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Миколаївська обласна лікарня відновного лікування» Миколаївської обласної ради (далі - Миколаївська обласна лікарня відновного лікування) медичну документацію на ОСОБА_5 .В

Ухвалою суду від 18.04.2024 відмовлено ОСОБА_1 в прийнятті уточненої позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.04.2024 задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та витребувано від Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради інформацію щодо підстав, особи яка здійснила виклик та результатів виклику (зазначенням висновку лікаря ЕМД, зокрема, про психічний стан хворого та суїцідальні наміри) бригади ЕМД для надання медичної допомоги ОСОБА_1 , який мав місце 06.01.2023 за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 21:00 години до 24:00 години.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача в задоволенні вимог просила відмовити.

Вислухавши сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Із пояснень позивача ОСОБА_1 встановлено, що 05.01.2023 вона звернулася за медичною допомогою до Миколаївської обласної лікарні відновного лікування з скаргами на стан здоров`я.

06.01.2023 о 21:16:00 старший фельдшер відновлювального лікування ОСОБА_3 повідомив на лінію 102, що «...якщо буде виклик за вказаною адресою, то ви виїжджати не потрібно так як жінка, яка можливо здійснить виклик перебуває в неадекватному стані, психічно хвора».

Звернення відповідача ОСОБА_3 було зареєстровано поліцією за № 95771606 як звернення інформаційного характеру (з органів охорони здоров`я), статус події - без реагування.

Із долученого до позову рапорту поліцейського ОСОБА_4 від 06.01.2023 на ім`я начальника ВП № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області Олега Ушія вбачається, що 06.01.2023 було отримано заяву ОСОБА_1 , яку зареєстровано в ЄО за № 275 від 06.01.2023 як: тілесні ушкодження. Фабула: 06.01.2023 о 21:09 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 06.01.2023 о 21:05 год. за адресою: АДРЕСА_2 . Заявниця у лікарні відновного лікування 2 палата 3 корпус, повідомила, що невідомий схватив за шию та душив, більш інформації не надала. Факт тілесних ушкоджень не підтвердився. Поспілкувавшись із заявницею було виявлено, що вона має психічні розлади. Із заявами та скаргами ніхто не звертався.

Згідно довідку КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР від 03.08.2023, наданої позивачем ОСОБА_1 , на дату видачі довідки остання на обліку в лікувальному закладі не перебуває.

Із пояснень сторін встановлено, що 06.01.2023 було два повідомлення поліції, один з яких здійснений позивачем ОСОБА_1 , на виклик якої прибув наряд патрульної поліції.

У судовому засіданні 10.04.2024 відповідач ОСОБА_3 пояснив, що він дійсно повідомляв 06.01.2023 поліцію за № 102 про те, що ОСОБА_1 вела себе агресивно і неадекватно, тому може здійснити безпідставний виклик поліції та на який щоб вони не реагували і не відволікалися від виконання своїх нагальних обов`язків.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що позивач була госпіталізована та поміщена в палату 05.01.2023. Через деякий час, відбулася конфліктна ситуація між нею та іншими пацієнтами з палати трьома жінками, які не могли знаходитися в палаті та сиділи в коридорі. Вказані пацієнтки повідомили, що ОСОБА_1 їх провокувала, а потім виявилося що вона має захворювання на COVІD, через що була викликана швидка допомога щоб її перевезти, але вона відмовилася та її відвезли додому. Персонал та пацієнтки вказували, що перебувати з ОСОБА_1 неможливо, вона веде себе агресивно. Також доповіли, що ОСОБА_1 із свого телефону викликала поліцію.

Із дослідженої судом медичної картки стаціонарного хворого № 9 встановлено, що дійсно ОСОБА_1 05.01.2023 звернулася до КПН «Миколаївська обласна лікарня відновного лікування» Миколаївської обласної ради із скаргами на своє здоров`я та була госпіталізована 05.01.2023 о 15:00 год. та виписана 19:01.2023, діагноз: нижній паропарез; УХС. Атеросклеротичний кардіосклероз СЕІІ А-Б.

Згідно медичної картки 08.01.2023 міститься запис зі слів чергової медсестри, що у хворої в вечірній час сплутаність свідомості, агресивне поводження до сусідів по палаті і медичної сестри.

09.01.2023 пацієнту ОСОБА_1 була надана консультація психіатра лікаря ОСОБА_7 , який рекомендував їй госпіталізацію в психіатричний стаціонар.

Згідно повідомлення КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР від 30.04.2024 № 434, 06.10.2023 о 23:06 год. на 103 надійшов виклик № 403 медичної сестри КПН «Миколаївська обласна лікарня відновного лікування» МОР Саврак, яка повідомила, що в їхньому лікувальному закладі є пацієнтка з суїцидальними думками, зокрема вона в`яже мотузки, хоче здійснити повішання. Названо дані пацієнтки: ОСОБА_1 , 71 рік. На місці виклику до хворої ОСОБА_1 бригадою ЕМД встановлено попередній діагноз: психічний розлад. Об`єктивно встановлено: хвора трохи збуджена, тривожна, скаржиться на поганий сон, гострої психопродукції на момент огляду не встановлено. АТ 150/90, поведінка спокійна, загальний стан задовільний, свідомість ясна. Суїцидальні наміри бригадою ЕМД не виявлені. Хворій рекомендовано звернутися до поліклінічного відділення КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР в плановому порядку.

До повідомлення КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР додано копію картки виїзду бригади ШМД№ 403 від 06.01.2023.

Правове обґрунтування та мотиви суду.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Відповідно до частин першої-третьої статті 268 ЦК України фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Фізична особа зобов`язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків або з інших джерел.

Згідно з статтею 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, під час здійснення повноважень щодо верифікації та моніторингу державних виплат не потребує згоди фізичних осіб на отримання та обробку персональних даних.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці вказує, що за державою повинна зберігатися певна свобода розсуду стосовно встановлення справедливого балансу між відповідними громадськими та приватними інтересами, які суперечать один іншому. Однак така свобода розсуду супроводжується європейським наглядом і її рамки залежать від характеру і значимості порушених інтересів, а також серйозності втручання.

Тобто, забороняється не лише збирання, а й зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її попередньої згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав та свобод людини.

Відповідно до статті 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплено презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 6 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що медичні працівники, інші фахівці, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, та особи, яким у зв`язку з навчанням або виконанням професійних, службових, громадських чи інших обов`язків стало відомо про наявність у особи психічного розладу, про факти звернення за психіатричною допомогою та лікування у психіатричному закладі чи перебування в психоневрологічних закладах для соціального захисту або спеціального навчання, а також інші відомості про стан психічного здоров`я особи, її приватне життя, не можуть розголошувати ці відомості, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті.

Допускається передача відомостей про стан психічного здоров`я особи та надання їй психіатричної допомоги без згоди особи або без згоди її законного представника для: організації надання особі, яка страждає на тяжкий психічний розлад, психіатричної допомоги; провадження досудового розслідування або судового розгляду за письмовим запитом слідчого, прокурора та суду.

Подібні за змістом висновки містяться в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 760/8719/17 (провадження № 61-9359св19).

У даному випадку, відповідач, який будучи лікарем, не маючи доказів на підтвердження психічного розладу позивача та незважаючи на вимоги закону щодо обмеження на поширення такої інформації, поширив відносно позивача недостовірну інформацію, вказавши, що остання є неадекватною та психічно хворою. При цьому, вказані висловлювання не підлягають віднесенню під оціночну судження.

Суд звертає увагу, що відповідач, будучи лікарем, незважаючи на поведінку позивача не вправі виходити за межі закону та вчиняти дії, які б порушували права та свободи людини, незалежно від стану здоров`я особи.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, оцінивши наявні у справі докази суд приходить до висновку про доведеність позивачем поширення відповідачем відносно неї недостовірної інформації, що заподіяло останній моральну шкоду.

Проте, суд не в повній мір погоджується із розміром моральної шкоди, яку просить стягнути позивач.

Так, відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За положеннями наведено норми ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи встановлені обставини, зокрема поведінку позивача під час госпіталізації в лікарні, що спровокувало вчинення відповідачем неправомірних дій відносно позивача з поширення недостовірно інформації та порушення вимог закону щодо обмеження розголошення відомостей про стан здоров`я людини, суд з урахуванням вимог розумності і справедливості вважає достатньою грошовою компенсацією відшкодування моральної шкоди позивачу 2000,00 грн.

Щодо вимоги позивача про спростування відповідачем недостовірної інформації у спосіб її поширення, то така позовна вимога задоволенню не підлягає, так як до обов`язків екстреної служби 102 органів поліції, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.04.2020 № 357, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.05.2020 за № 443/34726, віднесено отримання інформації, реєстрації заяв і повідомлень про правопорушення або події.

Тому поновлення права позивача у наведений нею спосіб не відповідає вимогам закону.

Враховуючи наведене, суд вважає достатнім способом поновлення позивачу порушеного права буде відшкодування моральної шкоди у розмірі вказаному вище.

При вирішенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 30000,00 грн. суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не довела належними і допустимим доказами, заподіяння їй відповідачем матеріальної шкоди, а тому така позовна вимога задоволенню не підлягає.

Доводи позивача про недопустимість як доказу Медичної карти стаціонарного хворого № 9, так як картка не скріплена печаткою та підписом, яку було надано суду ККНП «Миколаївська обласна лікарня відновного лікування» МОР (супровідний від 02.04.2024 № 106) на виконання ухвали від 04.03.2024 суд вважає безпідставними, оскільки ведення даної карки відповідає Формі первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

Інші доводи позивача, з огляду на предмет позову, не впливають на висновок суду, а тому не потребують додаткової оцінки судом.

У клопотанні від 10.04.2024 позивач просила винести окрему ухвалу відносно адвоката ОСОБА_2 , яку направити до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, вважаючи, що вона порушила вимоги Закону України «Про адвокатуру», проявила неповагу до суду та розповсюдила неправдиву інформацію відносно неї в ході розгляду справи, немаючи на те доказів.

У частині п`ятій статті 262 ЦПК України передбачено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Результат аналізу частини першої статті 262 ЦПК України дає підстави для висновку, що суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2019 у справі № 800/500/16 (провадження № 11-1156заі18) зазначено, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

В судовому засіданні не встановлено підстав та аргументів для постановлення окремої ухвали відносно представника відповідача адвоката Кошевенко-Писарєвої В.А., оскільки викладені позивачем в клопотанні доводи є її особистою оцінкою дій представника відповідача та факти, що вказували на зловживання процесуальними правами і правами адвоката Писарєвою-Кошевенко В.А. не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи. За такого, відсутні підстави для винесення окремої ухвали відносно представника позивача.

Так як позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (є особою з інвалідністю I групи підтверджується відомостями внесеними в медичну картку стаціонарного хворого № 9), витрати з судового збору підлягають віднесенню за рахунок держави.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недостовірною інформацію поширену ОСОБА_3 06.01.2023 у зверненні до екстреної служби «102» Національної поліції щодо поведінки та стану здоров`я ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 врахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.).

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складено 20.06.2024.

Суддя І.В.Коваленко