Справа № 930/1414/24
№2/930/568/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2024 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді Алєксєєнка В.М.

при секретарі Загребельному С.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Немирівської міської ради про визнання права власнсоті на майно в порядку спадкування , -

В С Т А Н О В И В :

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тернопіль померла бабуся позивача - ОСОБА_2 , яка постійно проживала в с. Мала Бушинка Немирівського району, після смерті якої відкрилася спадщина на все належне на день її смерті майно. За життя ОСОБА_2 склала заповіт на користь позивача, згідно якого заповів все належне йому на день смерті майно. Позивач у відповідності до вимог ст.ст. 529, 549 ЦК України 1963 року повністю прийняв спадщину після смерті бабусі так як вступив в управління спадковим майном, та саме в нього на руках залишився Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0376569. Однак, у зв`язку із тим, що після смерті ОСОБА_2 пройшло багато часу, нотаріус відмовив позивачеві в оформленні спадкових прав, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даною заявою до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву, в якій позов підтвердив, просить його задовольнити, справу розглянути у його відсутність.

Представник відповідача Немирівської міської ради в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутність та прийняти рішення на власний розсуд.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, так як позовні вимоги підтверджуються копіями паспорта ОСОБА_1 , заповіту ОСОБА_2 , свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , сертифікату серії ВН №0376569 на право на земельну частку (пай).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснювалось за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР (1963 р.) до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема наявність у спадкоємця протягом шестимісячного терміну після смерті спадкодавця оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно чи права на нього.

За правилами ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування є такими, що засновані на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню.

На підставі ст. ст. 328, 1216, 1218, 1223, 1261, 1268 - 1270 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 200, 211, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с. Бортники Тульчинського району Вінницької області, право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Тернопіль на земельну частку (пай), загальною площею 2.50 умовних кадастрових гектари, яка розміщена на території Немирівської міської ради Вінницької області (колишньої Муховецької сільської ради Немирівського району Вінницької області), на яку був виготовлений Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВН №0376569 на ім`я ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: В.М. Алєксєєнко