ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5276/24 Справа № 179/273/24 Суддя у 1-й інстанції - Кравченко О. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що з моменту народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) вона постійно проживала зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Після заміжжя проживала за місцем проживання чоловіка. Її мати ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті матері вона продовжує постійно користуватися вказаним домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 ., здійснює поточний ремонт, з весни до осені проживає в цьому будинку, саджає город і вирощує на ньому необхідну городину. Незважаючи на факт постійного і тривалого користування житловим будинком, відсутні документи, що підтверджують право власності на об`єкт нерухомого майна за будь-якою особою. ОСОБА_1 вважає, що у зв`язку з добросовісним, відкритим та безперервним володінням нерухомим майном житловим будинком з господарськими спорудами в АДРЕСА_2 , у неї виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю в порядку ст.344 ЦК України. Зазначає про те, що з січня 1996 року вона безперервно, відкрито і добросовісно володіє вказаним домоволодінням, сплачує комунальні платежі, здійснює поточний ремонт будинку, господарських будівель, та несе інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності домоволодіння в цілому. Володіє будинком відкрито, ніяких дій для приховування цього факту не здійснює, усі сусіди та багато односельців підтвердять факт її проживання. На підставі наведеного ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_2 , яке складається із житлового будинку загальною площею 26,0 м2, житловою 15,8 м2 (літ.А в технічному паспорті), прибудови (літ.а), навісу (літ.а1), за набувальною давністю.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 06 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном , то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Таким чином, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. При цьому володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі №755/16913/16-ц.

У справі встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 (а.с.15).

Позивач у справі ОСОБА_3 є донькою померлої ОСОБА_2 (а.с.15, 16).

З копії домової книги за адресою АДРЕСА_2 вбачається, ОСОБА_2 була зареєстрована за вказаною адресою з 29 квітня 1968 року, перереєстрована з 03 березня 1989 року. Позивачка ОСОБА_4 була зареєстрована за вказаною адресою з 29 квітня 1968 року (а.с.7, 8).

З копії паспорту позивачки ОСОБА_1 вбачається, з 12 березня 1979 року вона зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 (а.с.4).

З інформаційної довідки КП Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради №574/02-23 від 08 листопада 2023 року вбачається, що право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_2 , в КП Новомосковське МБТІ ДОР не зареєстровано (а.с.14).

Відповідно до довідки Архівного відділу Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №08-09/401/23 від 25 грудня 2023 року, рішення сесії Магдалинівської селищної ради чи її виконавчого комітету про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_4 громадянці ОСОБА_2 за період з 1967 по 1970 роки не знайдено. Договори купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна та ін. на державне зберігання до Архівного відділу Новомосковської райдержадміністрації не надходили і не надходять (а.с.20).

Відповідно до інформації Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, відповідно до Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженого наказом Держслужби статистики від 11 квітня 2016 року за №56, погосподарський облік Магдалинівською селищною радою не ведеться (а.с.21).

Як вбачається з копії технічного паспорту на домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , виготовленого КП Магдалинівське бюро технічної інвентаризації 25 грудня 2014 року на замовлення ОСОБА_1 , домоволодіння складається з будинку (загальною площею 26,0 кв.м., житловою площею 15,8 кв.м.), прибудови та навісу (усі побудовані у 1970 році) (а.с.22-25).

Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що після смерті своєї матері ОСОБА_2 з 1996 року вона постійно відкрито і безперешкодно користується вказаним домоволодінням АДРЕСА_2 , вживає заходів щодо збереження домоволодіння та його утримання, однак самі по собі вказані обставини не є підставою для виникнення у позивача права власності за набувальною давністю.

Слід зазначити, будь-які правовстановлюючі документи на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 взагалі відсутні.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що вона не знала хто був власником домоволодіння та володіє спірним домоволодінням не за волею власника.

Відсутність правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння не створює умов для отримання спірного житлового будинку у власність за набувальною давністю.

Враховуючи положення статей 335 і 344ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, враховуючи відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, недоведеність того факту, що позивачка не знала та не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на домоволодіння після смерті матері, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для набуття позивачем ОСОБА_1 у власність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: буд. АДРЕСА_2 у власність за набувальною давністю.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: буд. АДРЕСА_2 у власність за набувальною давністю.

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з`ясуванням судом обставин у справі, порушення норм матеріального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова