СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/5339/22
пр. № 2-др/759/106/24
18 червня 2024 року Святошинський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Петренко Н.О.
за участю секретаря судових засідань Донець Г.В.
розглянувши у судовому засіданні в м.Києві заяву представника ОСОБА_1 - Маляра Станіслава Анатолійовича про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення факту та поділ спільного майна подружжя,
У червні 2024р. представник відповідача подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати у зв `язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 317 320,00 грн.
В обгрунтування заяви посилався на те, що у провадженні суду знаходилась справа № 759/5339/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 . За наслідками розгляду справи, суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив. У заяві по суті спору відповідач наводила попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які значно збільщилися, оскільки справа тривала досить довго, а процесуальна поведінка позивача зумовлювала подання окремих документів та аналіз поданих позивачем доказів і порушенням вимог ЦПК України. Відповідно до актів про надання правничої допомоги, вартість наданої ОСОБА_1 правничої допомоги складає 317 320,00 грн. Просить стягнути вказану суму.
Згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
28.05.2024 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту та поділ спільного майна подружжя.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ордеру Серії АІ № 1210058 Ільїна Д.В. надавала юридичні послуги ОСОБА_1 /т.1, а.с.77/.
Відповідно до акту від 31.05.2024р. про надання правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги, адвокатом Ільїною Д.В. загальна вартість правничої допомоги складає 245 320,00 грн. Замовник підтвердив, що правова допомога надана належним чином та замовник не має претензій до виконавця стосовно отриманої від нього правової допомоги, вказаному у цьому акті.
Відповідно до додаткової угоди до договору б/н від 05.07.2022р. про надання правової допомоги від 05.07.2022р. сторони вирішили доповнити договір п. 5.5 такого змісту: «за кожну годину роботи адвоката клієнт сплачує 4 000,00 грн. (чотири тисячі гривень). Вартість наданої правової допомоги підтверджується актом та має бути оплачена після підписання сторонами акту про надання правової (правничої) допомоги».
11.03.2024р. між адвокатом Маляр С.А. та ОСОБА_1 укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 1103/24.
Відповідно до п. 6.3 договору сторони домовились, що за кожну годину роботи адвоката, витрачену на надання правової (правничої допомоги) клієнт сплачує 4 000,00 грн.
Відповідно до п. 6.4 розрахунок відбувається після підписання акту приймання передачі виконаних робіт у готівковій або безготівковій формі.
Відповідно до акту від 31.05.2024р. про надання правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги, адвокатом Маляр С.А. загальна вартість правничої допомоги складає 72 000,00 грн. Замовник підтвердив, що правова допомога надана належним чином та замовник не має претензій до виконавця стосовно отриманої від нього правової допомоги, вказаному у цьому акті.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вищезазначеного, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Суд, враховуючи вищезазначене, не вважає, що всі витрати на оплату правничої допомоги, понесені відповідачем у розмірі 317 320,00 грн, мають повністю покладатись на позивача, оскільки розмір таких витрат не є співмірним із складністю справи, фактичним обсягом часу, який міг би витратити адвокат на виконання відповідних робіт або надання послуг, обсягом виконаних робіт , що були дійсно необхідними та пов`язаними з розглядом справи.
Зокрема, суд вважає, що витрати за складання зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , від якої в подальшому вона відмовилася, не повинна покладатися на позивача.
Також слід зазначити, що відповідач, користуючись своїм правом, залучила двох адвокатів для захисту її інтересів. Разом з тим дані витрати є значно завищеними.
З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем у розмірі 50 000,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 133,137, 141, 270, 353 ЦПК України, суд
Заяву представника ОСОБА_1 - Маляра Станіслава Анатолійовича про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення факту та поділ спільного майна подружжя- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч грн.)
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Петренко