Справа № 683/1443/24
06 червня 2024 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.
секретаря Повзун С.В.
з участю: представника позивача ТОВ «Кей-Колект» -
адвоката Федоренка Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу №683/1443/24, 2/683/732/2024 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та суми інфляційних втрат,
в с т а н о в и в:
У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі ТОВ «Кей-Колект») звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та суми інфляційних втрат.
Оскільки відповідачі не виконували належним чином зобов`язання з повернення кредиту, АКІБ «УкрСиббанк» змушений був звернутись до суду з вимогами про примусове стягнення заборгованості.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2015 року у справі №2-н-116/2010 було замінено первинного стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Кей-Колект».
В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Кей-Колект» Федоренко Є.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить позов задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи в розумінні ч.8 ст.128 ЦПК України, до суду не з`явились, причини неявки суду не повідомили, у визначений судом строк відзив не подавали.
Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 червня 2024 року постановлено провести по справі заочний розгляд.
Заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Цією ж ухвалою суду поновлено стягувачу ТОВ «Кей-Колект» пропущений строк для пред`явлення до виконання судового наказу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 червня 2010 року у справі №2-н-116/2010, однак відмовлено у видачі дублікату вказаного судового наказу.
18 жовтня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» подало заяву до Старокостянтинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі Старокостянтинівський РВ ДВС) про прийняття до примусового виконання судового наказу №2-н-116/2010 від 10 червня 2010 року.
Постановою державного виконавця Старокостянтинівського РВ ДВС від 19 жовтня 2016 року на підставі ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» було відмовлено у прийнятті до провадження та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу від 10 червня 2010 року у справі №2-н-116/2010, через те, що стягувачем ТОВ «Кей-Колект» не було сплачено авансовий внесок при пред`явленні виконавчого документа до виконання.
25 листопада 2016 року ТОВ «Кей-Колект» повторно пред`явило вищезазначений судовий наказ до примусового виконання.
Проте, постановою державного виконавця Старокостянтинівського РВ ДВС від 28 листопада 2016 року на підставі ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» відмовлено у прийнятті до провадження та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу від 10 червня 2010 року у справі №2-н-116/2010 через те, що ТОВ «Кей-Колект» не надало підтверджень, що воно є стягувачем за вказаним судовим наказом, а також через пропуск встановленого законом строку пред`явлення судового наказу до виконання.
З того часу, ТОВ «Кей-Колект» не звертало судовий наказ №2-н-116/2010 від 10 червня 2010 року до примусового виконання, постанов державного виконавця про повернення судового
наказу без прийняття до виконання не оскаржувало, до суду із заявою про поновлення пропущеного строку на пред`явлення судового наказу до виконання не зверталось, що підтвердив в судовому засіданні представник ТОВ «Кей-Колект» Федоренко Є.М.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).
Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до положень ст.ст.546, 553 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до положень ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:
- натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;
- конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;
- кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
При цьому основними ознаками натурального зобов`язання є:
- відмова кредитору у судовому захисті в разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником;
- неможливість боржника вимагати повернення виконаного.
Отже, одним з випадків виникнення натурального зобов`язання є такий випадок, коли рішення суду про стягнення заборгованості існує, але кредитор пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Тобто сама вимога кредитора захищена у судовому порядку, але він не може вимагати його примусового виконання.
Звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідачів на підставі ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат за період з 01 серпня 2017 року по 23 лютого 2022 року на суму боргу 260432,16 грн., яка стягнута судовим наказом Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 червня 2010 року, ТОВ «Кей-Колект» вказувало, що відповідачі вказане судове рішення не виконали та борг не повернули.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Кей-Колект» пропустило строк пред`явлення судового наказу від 10 червня 2010 року до виконання, в зв`язку із чим постановою державного виконавця Старокостянтинівського РВ ДВС від 28 листопада 2016 року судовий наказ №2-н-116/2010 від 10 червня 2010 року було повернуто стягувачу без прийняття до виконання через пропуск встановленого законом строку пред`явлення його до виконання.
З того часу ТОВ «Кей-Колект» не вживало заходів щодо пред`явлення судового наказу №2-н-116/2010 від 10 червня 2010 року до виконання та стягнення з відповідачів заборгованості за вказаним судовим наказом.
Отже, враховуючи, що постановою державного виконавця від 28 листопада 2016 року було повернуто судовий наказ без прийняття до виконання через пропуск встановленого законом строку пред`явлення його до виконання, після чого ТОВ «Кей-Колект» у встановленому законом порядку не зверталось до суду із заявою про поновлення цього строку, тому вимоги кредитора ТОВ «Кей-Колект», які виникли на підставі судового рішення, не можуть бути захищені в судовому (примусовому) порядку. У даному випадку між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого положення статті 625 ЦК України застосовуватись не можуть.
З огляду на викладене, позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» про стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат в порядку ч.2 ст.625 ЦК України є безпідставними, оскільки вони нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні.
Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 77, 81, 82, 280-282 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено 11 червня 2024 року.
Суддя: