ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5188/24 Справа № 185/2527/24 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» третя особа: приватний виконавець Нордіо Вадим Вікторович про розділ майна та про виключення його з-під арешту,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович про розділ майна та про виключення його з-під арешту задоволено. Зупинено продаж арештованого автомобілю марки RENAULT KENGOO, 2008 року випуску, синього кольору, державний знак: НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 BMW модель 520d VIN НОМЕР_3 .

Не погодившись з вказаною ухвалою, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Зокрема, вказує на те, що не допускається забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, а електронні торги арештованого майна боржника, призначено під час виконання судового рішення про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у разі продажу майна на електронних торгах ефективний захист прав та інтересів позивача буде неможливий.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Підстави для забезпечення позову та його види визначені положеннями ст. 149, 150 ЦПК України.

Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову. Згідно з п. 5 ч. 1 даної статті позов забезпечується зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як зазначено у постанові Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 4 постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача (кредиторів та інших учасників у справі про банкрутство) від можливих недобросовісних дій із боку відповідача (боржника) чи інших учасників у справі про банкрутство з тим, щоб забезпечити позивачам (кредиторам у справі про банкрутство) реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом (заявою у справі про банкрутство), в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 922/4587/13).

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи наведені норми, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про обґрунтованість заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відповідає обставинам справи, оскільки заявником у поданій заяві підтверджено належними доказами як підстави обрання саме викладеного в заяві виду забезпечення позову, так і вказано на ті обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного виду може призвести до порушення права власності заявника, а також утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Звернувшись з позовом про визнання спільною сумісною власність подружжя, та визнання права власності на 1/2 частку автомобіля та звільнення майна з-під арешту, ОСОБА_1 вказувала, що спірний транспортний засіб придбано у період шлюбу з ОСОБА_2 , отже рухоме майно є спільною сумісною власністю. Оскільки автомобіль зареєстровано за відповідачем, який є боржником у виконавчому провадженні з виконання рішення суду про стягнення з нього грошових коштів в рахунок кредитної заборгованості, постановою приватного виконавця від 06 березня 2024 року спірний транспортний засіб, який є предметом позову, арештовано, вилучено з користування ОСОБА_2 та виставлено на продаж на електронні торги.

Беручи до уваги наведені обставини, колегія суддів вважає обґрунтованими твердження позивача про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову щляхом зупинення продажу арештованого майна, а саме, транспортного засобу марки RENAULT KENGOO, 2008 року випуску, оскільки невжиття вказаного способу може призвести до порушення права власності позивача на майно.

Колегіює суддів відхиляються твердження Банку, що, обравши захід забезпечення позову у вигляді зупинення продажу арештованого майна, районний суд фактично зупинив виконання судового рішення, з огляду на таке.

Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 757/22558/20 указав, що зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, є спеціальним способом забезпечення позову, який застосовується лише у справах за позовом про визнання права власності на це майно. Саме для такого випадку законодавець передбачив можливість забезпечення позову шляхом зупиненням продажу арештованого майна. Дія наведеної норми процесуального права насамперед направлена на те, щоб запобігти відчуженню майна у порядку виконання судового рішення, яке належить не боржнику, а іншій особі. Посилання касаційної скарги на те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову фактично зупиняє реалізацію відповідачем права на виконання судового рішення, є безпідставними, оскільки вказаний спосіб забезпечення позову ніяким чином не перешкоджає державному/приватному виконавцю проводити виконавчі дії у межах виконавчого провадження по виконанню цього рішення суду, а саме вживати заходів, направлених на розшук іншого майна, що належить на праві власності боржнику. Тобто зазначений спосіб забезпечення позову не зупиняє виконання судового рішення у іншій справі, а лише зупиняє продаж певного (спірного) майна, яке є предметом спору в іншій справі, а не всього майна боржника.

Отже, оскаржувана ухвала не зупиняє виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від16 листопада 2023 року про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості, а лише обмежує можливість здійснювати реалізацію конкретно визначеного арештованого майна, право власності на яке оспорюється на даний час позивачем. Приватний виконавець має законне право та можливість здійснювати виконання вказаного рішення суду шляхом розшуку іншого майна боржника та звертати на нього стягнення, що буде повністю відповідати інтересам стягувача АТ КБ «ПриватБанк».

Предметом позову ОСОБА_1 є рухоме майно (транспортний засіб), яке, на переконання позивача, є спільною сумісною власністю її і відповідача.

У постанові від 07 листопада 2022 року у справі № 725/7187/19 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду, відступивши від раніше сформованих правових позицій, дійшла висновку, що застосування способу захисту права чи інтересу не має відбуватися шляхом порушення прав та/або інтересів інших суб`єктів приватних відносин. Норма ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» розрахована на ті випадки, за яких вимогу про визнання права власності та про зняття з нього арешту заявляє особа, яка є одноосібним власником або співвласником подільної речі. Очевидно, що нерозумним було б тлумачення, яке б допускало можливість для одного із співвласників в спільній сумісній власності вимагати зняття арешту із неподільної речі в цілому чи навіть допускати конструкцію зняття арешту із «частки в спільній сумісній власності». Права та інтереси іншого співвласника в спільній сумісній власності на неподільну річ мають захищатися шляхом виплати компенсації.

Передумовою для виплати такої компенсації співвласнику майна являється визначення його частки у власності. Позивач просить визнати його власником 1/2 частини на транспортний засоб. З огляду на зазначене, існує реальна загроза того, що у разі його відчуження при ухваленні судового рішення на користь ОСОБА_1 та визнання її співвласником автомобіля , позивачу необхідно буде ініціювати нові судові провадження щодо оспорення результатів торгів або стягнення з приватного виконавця відповідної компенсації за свою частку у майні, що фактично нівелює результати розгляду цієї справи.

Зважаючи на наведене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду обґрунтована і підтверджується письмовими матеріалами справи, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді: