Справа № 285/6470/23
провадження у справі № 2/0285/400/24
12 червня 2024 року м. Звягель
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді………...………...Літвин О. О.,
секретаря………………………..…Калетинця Б. Р.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу
за правилами спрощеного позовного провадження
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра Груп»
про стягнення кредитної заборгованості,
У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивував тим, що 27.05.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Авіра Груп» було укладено договір про надання фінансового кредиту, відповідно до умов якого останнє надало відповідачу фінансовий кредит у розмірі 4000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених умовами укладеного договору.
Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи.
Представник позивача у заяві просила розглядати справу без її участі.
Причини повторної неявки відповідача невідомі, своїм правом на подання до суду будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви або відзиву, вона не скористалась Клопотань, які б свідчили про зацікавленість відповідача у розгляді справи, матеріали справи не містять.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне.
Правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).
Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначені статтею 639 ЦК, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
За кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (ст.1054 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, склад та порядок розміщення яких визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму, якою є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Юридична сила електронного документа та його допустимість не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Електронний цифровий підпис це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача (ст.1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»). Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За правовим статусом він прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: такий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.
Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Зазначений підпис використовується фізичними та юридичними особами, суб`єктами електронного документообігу, для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Його використання не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Він укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому Законом; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому Законом; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Таким чином, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному Законом, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Сторонами відповідно до умов договору погоджено, що кредит надається строком на 18 днів, тобто до 13.06.2021, але в будь якому випадку, договір діє до повного його виконання сторонами.
Згідно п.1.3 договору, за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Сума комісії за користування системою 600 грн.
Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору (пункт 2.1. Договору).
Відповідно до п.2.3. укладеного договору нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки.
Підписанням договору позичальник підтвердив, що до його укладання отримав від кредитодавця інформацію, зазначену в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також що він ознайомився, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства.
27.05.2021 ОСОБА_1 отримала від позивача на свою власну банківську картку грошові кошти у розмірі 4000 грн, що слідує з інформаційної довідки від 21.09.2023.
За весь час користування кредитними коштами, починаючи з 27.05.2021 по день подачі позову відповідач здійснила лише одне зарахування коштів 14.06.2021 у сумі 1900 грн, які за умовами Договору були спрямовані на погашення відсотків да користування кредитними коштами.
Згідно наданого Товариством кредитного звіту відносно ОСОБА_1 , вона більше 50 разів укладала кредитні договори з різними фінансовими установами, а отже була достовірно ознайомлена з порядком отримання та повернення кредитних коштів.
Договір між сторонами було укладено дистанційно, в електронні формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, про що свідчать реквізити сторін.
Нормою статті 639 ЦК передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Перед укладенням кредитного договору відповідач була вільною в погодженні всіх умов кредитування.
Публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок, окрім іншого, надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
На підтвердження укладення з відповідачем договору позивачем надано документи, що свідчать про послідовність його укладення, з яких вбачається, що клієнт, використовуючи номер телефону ідентифікувався в ІТС та зайшов у особистий кабінет на сайті кредитодавця; надав усю необхідну інформацію для формування товариством належної пропозиції клієнту; клієнту в особистому кабінеті надано паспорт споживчого кредиту на ознайомлення, а також на його номер телефону відправлено смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання паспорта споживчого кредиту; товариство направило (розмістило) клієнту в ІТС індивідуальну оферту, яка містить істотні умови Договору; клієнту відправлено смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання Договору; клієнт ознайомився з офертою товариства та прийняв її умови шляхом надсилання товариству акцепту та підписання Договору одноразовим ідентифікатором після укладення Договору, товариством направлено клієнту в ІТС підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа.
З огляду на наведене, суд вважає, що між ОСОБА_1 та товариством правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами позичальник ознайомилася, погодилася та не сприймала їх, як невигідні для себе.
Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору.
За умовами цього договору відповідач зобов`язалася повернути отримані нею грошові кошти у визначений договором строк, однак, свої зобов`язання за договором не виконала та не повернула отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого виникла заборгованість за вказаним договором.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позичальник ОСОБА_1 допустила неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка добровільно нею не сплачується.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем не спростована, будь-яких клопотань на його спростування не заявлено, як і не було надано власного розрахунку, що свідчить про погодження з вказаною в позовній заяві сумою. Також доказів про добровільне виконання зобов`язань суду не надано. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання спірного правочину.
З огляду на погоджені сторонами умови кредитування, проведений позивачем розрахунок заборгованості, заявлений до стягнення з відповідача, вірний.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону, а тому суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими належними доказами у справі.
Відтак, позов підлягає задоволенню.
З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.
Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України,
Позов задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення або з дня його складення, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи (ст.ст.352, 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду (ст.273 ЦПК України).

Головуюча суддя О. О. Літвин