Провадження № 2/582/18/24
Справа № 582/1011/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Жмурченка В. Д., за участю секретаря Коваль В. В., з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Недригайлів за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Міністерства юстиції України до ОСОБА_3 та Комуністичної партії України, про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно,

У С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022 у справі № 826/9751/14, яке набрало законної сили 27.07.2022 задоволено позов Міністерства юстиції України до Комуністичної партії України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба безпеки України, Всеукраїнське об`єднання «Свобода», Радикальна партія Олега Ляшка, Громадська організація «Воля-Громада-Козацтво», Українська республіканська партія, ОСОБА_4 , за участю Офісу Генерального прокурора про заборону діяльності політичної партії. Заборонено діяльність Комуністичної партії України. Передано майно, кошти та інші активи партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави. Після опрацювання відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що після подання вказаної позовної заяви Міністерством юстиції України про заборону партії, Комуністичною партією України 18/100 частки нежитлового приміщення загальною площею 496,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відчужено на підставі договору дарування від 11.09.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновою Т. Ю. Набувачем спірного майна став ОСОБА_3 . Відповідно до відомостей Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 займав посаду у керівних органах Комуністичної партії України. Вважає, що сторони спірного договору були обізнаними, що такий договір не буде виконаний, що він має інші цілі ніж передбачені договором, тобто між відповідачами умисно укладений фіктивний правочин. Укладення спірного договору спрямоване не на реальне настання наслідків договору дарування, а має на меті уникнення передачі майна у державну власність. Просить визнати недійсним договір дарування 18/100 частки нежитлового приміщення загальною площею 496,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5, укладений 11.09.2014 між Комуністичною партією України () та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновою Т. Ю. та зареєстрований за № 1781, а також скасувати державну реєстрацію прав ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на нерухоме майно, а саме 18/100 частки нежитлового приміщення загальною площею 496,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5.

30.10.2023 від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Рішки Д. С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила про необґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне. Так, позивач посилається на рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022, яким задоволено позов про заборону діяльності Комуністичної партії України, при цьому позивач зазначає про те, що Міністерством юстиції установлено, що після подання позовної заяви у 2014 році Комуністичною партією було відчужене майно, належне партії на користь ОСОБА_3 . Твердження позивача щодо наявності зв`язку між поданням зазначеного вище позову та укладенням договору дарування є хибним. Оскільки станом на 11.09.2014, коли Комуністична партія України уклала правочин дарування на користь ОСОБА_3 , був відсутній закон, який передбачав перехід у власність держави майна, що належало політичній партії. Представник відповідача не погоджується з твердженням Міністерства юстиції України про те, що сторони спірного договору були обізнаними, що такий договір не буде виконаний, що він має інші цілі, ніж передбачені цим договором. На думку представника відповідача, до спірних правовідносин має застосовуватись Закон України «Про політичні партії в Україні», тобто Комуністична партія України мала правові підстави здійснювати повноваження власника щодо майна на власний розсуд. Внаслідок безоплатного передання спірного нерухомого майна відбулось припинення права власності Комуністичної партії України та виникнення права власності у ОСОБА_3 , яке зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідач відкрито користувався спірним майном, сплачував комунальні платежі, податки за майно, та реалізував інші повноваження власника майна. Представник відповідача зазначила про неналежність позивача Міністерства юстиції України, а також просила застосувати строки позовної давності.

15.04.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що у відзиві на позовну заяву адвокат Рішка Д. С. безпідставно стверджує про неналежність позивача, а також вказує, що на дату вчинення спірних договорів, відповідно до Закону України «Про політичні партії в Україні» (в ред. станом на 11.09.2014) взагалі не було передбачено механізму примусової передачі майна партії у власність держави в наслідок заборони її діяльності. Однак, згідно частини четвертої статті 21 Закону у разі заборони судом політичної партії майно, кошти та інші активи політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень переходять у власність держави, про що зазначається у рішенні суду. Перехід такого майна, коштів та інших активів у власність держави забезпечує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022 у справі № 826/9751/14, яке набрало законної сили 27.07.2022, позов Міністерства юстиції України до Комуністичної партії України про заборону діяльності політичної партії, задоволено. Заборонено діяльність Комуністичної партії України. Передано майно, кошти та інші активи партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави. Таким чином, на підставі вказаного судового рішення діяльність Сумської обласної організації Комуністичної партії України припинено, а її майно, кошти та інші активи підлягають переходу у власність держави.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та просила суд відмовити у позові.

Належним чином повідомлений представник Комуністичної партії України, відповідача по справі, у судове засідання не з`явився.

Комуністичній партії України судом неодноразово направлялася позовна заява разом з доданими документами, однак поштовий конверт адресоний відповідачу з вищевказаними матеріалами повернуто до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

У відповідності до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з цим суд вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідач повідомлений у відповідності до положень ст. 128 ЦПК України.

Вказане твердження узгоджується з висновками викладеними в Постанові Верховного Суду України від 10.05.2023 року у справі № 755/179/18.

За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами увідповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку.

11.07.2014 Окружним адміністративним судом м. Києва відкрито провадження в справі № 826/9751/14, за позовом Міністерства юстиції України та Державної реєстраційної служби України до Комуністичної партії України про заборону діяльності політичної партії, у зв`язку з порушенням ст. 5 Закону України "Про політичні партії в Україні" (чинної на час звернення з відповідним позовом).

Рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022 у справі № 826/9751/14 задоволено вказаний позов. Заборонено діяльність Комуністичної партії України. Передано майно, кошти та інші активи Комуністичної партії України, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави.

07.11.2022 Міністерством юстиції України видано наказ від № 4964/5 "Про затвердження переліку майна, коштів та інших активів забороненої судом Комуністичної партії України (), її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень, що передається у власність держави".

За наслідками опрацювання відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Міністерством юстиції України встановлено, що після відкриття провадження в адміністративній справі про заборону діяльності Комуністичної партії України, останньою безоплатно відчужено 18/100 частки нежитлового приміщення загальною площею 496,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5 на підставі договору дарування від 11.09.2014, укладеного між Комуністичною партією України () та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновою Т. Ю. та зареєстрований за № 1781.

Пунктом 2 договору передбачено, що документом, що підтверджує право власності дарувальника на відчужуване майно є договір купівлі-продажу 18/100 часток нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Сумської області 04.06.2013 за реєстровим № 537.

Відповідно до п. 4 договору, сторони оцінюють цей дар у сумі 52627 (п`ятдесят дві тисячі шістсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Представник дарувальника стверджує, що відчужуване нерухоме майно не є внеском до статутного капіталу юридичної особи, нікому іншому не продане, не подароване, не відчужене іншим способом, не заставлене, в спорі, під забороною (арештом) не перебуває, права третіх осіб щодо нього відсутні (п.7 договору).

Згідно з п. 10 договору, право власності на нерухоме майно, яке дарується, виникає у обдаровуваного з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору.

У відповідності до п. 12 на момент укладення договору представник дарувальника та обдарований перебувають у стані, коли повністю розуміють значення своїх дій. Украдення договору не є наслідком помилки, обману, насильства, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин.

Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновою Т. Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1781.

Право власності ОСОБА_3 на 18/100 часток нежитлового приміщення загальною площею 496,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.09.2014, що підтверджується інформацією з Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно.

12.06.2015 між Недригайлівською селищною радою та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 18/100 часток земельної ділянки для обслуговування будівель торгівлі (спірного об`єкту), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Сумської області Юрченко А. М., зареєстровано в реєстрі за № 742.

04.09.2019 між ОСОБА_3 та Липоводолинським районним міжгосподарським виробничо-експлуатаційним підприємством по енергетиці і електрифікації «Райагропроменерго» укладено Договір № 54 на експлуатаційне, технічне обслуговування електрообладнання і електромережі офісного приміщення по АДРЕСА_1 .

Також між ОСОБА_3 та ПАТ «Сумиобленерго» укладено наступні договори: № 1001 від 09.09.2019 про виконання робіт/надання послуг (підключення електроустановок); № ДПрС-1-110-1436 від 11.11.2019 про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу; № 131535 від 27.11.2019 про надання послуг з розподілу електричної енергії. В подальшому ОСОБА_3 здійснювалася оплата за спожиту електричну енергію, що підтверджується відповідними копіями квитанцій.

Окрім того, між ОСОБА_3 та СТОВ «Дружба-Нова» було укладено договори оренди спірного приміщення, а саме: договір оренди № 20/21-3552 від 01.01.2021; договір оренди № 21/22-3510 від 01.01.2022; та договір оренди № 22/23-3282 від 01.01.2023.

Рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022 у справі № 826/9751/14, яке набрало законної сили 27.07.2022, задоволено позов Міністерства юстиції України до Комуністичної партії України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба безпеки України, Всеукраїнське об`єднання свобода, Радикальна партія Олега Ляшка, Громадська організація «Воля-Громада-Козацтво», Українська республіканська партія, ОСОБА_4 , за участю Офісу Генерального прокурора про заборону діяльності політичної партії. Заборонено діяльність Комуністичної партії України. Передано майно, кошти та інші активи Партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави.

Верховним Судом у своїх постановах неодноразово зазначалось, що для вирішення питання про визнання недійсним правочину оспорюваного заінтересованою особою правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи.

У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину. Тому, у разі оскарження правочину заінтересованою особою необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Із конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені устатті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Згідно зі статтею 717 ЦК Україниза договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правиламистатті 215 цього Кодексує підставою для визнання його недійсним відповідно достатті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження N 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі N 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові N 369/11268/16-ц від 03 липня 2019 року враховує, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Судом установлено, що рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022 у справі № 826/9751/14, яке набрало законної сили 27.07.2022 заборонено діяльність Комуністичної партії України, передано майно, кошти та інші активи Комуністичної партії України, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави.

Частиною другою статті 21 Закону України "Про політичні партії в Україні" (у редакції, яка діяла на момент відкриття провадження у справі № 826/9751/14), було встановлено, що заборона діяльності політичної партії тягне за собою припинення діяльності політичної партії, розпуск керівних органів, обласних, міських, районних організацій політичних партій, її первинних осередків та інших структурних утворень, передбачених статутом партії, припинення членства в політичній партії.

При цьому частиною 3 статті 105 Цивільного кодексу України (у редакції, яка діяла на момент відкриття провадження у справі № 826/9751/14), визначено, що суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Суд приймає до уваги, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони політичних партій" від 03.05.2022, який набрав чинності 18.05.2022, внесено зміни, зокрема, до Закону України "Про політичні партії в Україні".

Статтю 21 Закону України "Про політичні партії в Україні" доповнено частиною четвертою, згідно з якою у разі заборони судом політичної партії майно, кошти та інші активи політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень переходять у власність держави, про що зазначається у рішенні суду.

Ураховуючи пряму військову агресію з боку російської федерації, зважаючи на антиукраїнську політичну та організаційну діяльність, пропаганду війни, реальні загрози порушення суверенітету і територіальної цілісності держави, підриву її безпеки, а також дії, спрямовані на незаконне захоплення державної влади, демонстрацію проявів колабораціонізму, насильства, поширення відомостей про виправдування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, діяльність Комуністичної партії України, її структурних утворень 05.07.2022 судом заборонено.

Передано майно, кошти та інші активи політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави.

Наслідки прийняття судового рішення про заборону діяльності Комуністичної партії України варто розуміти як позбавлення права власності на майно, що є санкцією за вчинення правопорушення, що передбачена законом.

Як зазначалося вище, перехід належного Комуністичної партії України та її структурним утворенням майна, коштів та інших активів у власність держави забезпечує Міністерство юстиції України, який виступає кредитором у спірних правовідносинах.

Судом установлено, що укладання договору дарування відбувалося після відкриття провадження у справі № 826/9751/14.

Крім того, із наявних матеріалів справи також слідує, що набувачем за спірним договором став ОСОБА_3 , який на той час був представником Сумської обласної партійної організації Комуністичної партії України, що свідчить про пов`язаність осіб правочину та спільну реалізацію ними волевиявлення на свідоме зловживання правом на шкоду іншій особі, оскільки діючи недобросовісно та зловживаючи правами, мали спільний умисел на використання правочину з укладання договору дарування виключно з метою уникнення звернення стягнення на майно другого відповідача внаслідок заборони діяльності його партії за рішенням суду.

За таких обставин спірний договір кваліфікований судом, як правочин, який не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, тобто, як фіктивний правочин.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що їм особисто відомо, що ОСОБА_3 є власником нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки останній запрошував їх на відповідні заходи до вказаного приміщення.

Вирішуючи вказаний спір суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та не бере їх до уваги оскільки на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративної справи, що набрали законної сили, не доказуються при розглдяі іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду № 924/971/23 від 13.02.2024 в аналогічній справі господарської юрисдикції за позовом Міністерства юстиції України Благодійної організації "Благодійний фонд "Відродження Хмельниччини», Комуністичної партії України провизнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації прав визнано недійсним договір дарування нежитлового приміщення та скасовано державну реєстрацію.

Встановлені у вказаному судовому рішенні обставини не підлягають доказуванню.

Зі змісту вищевказаного судового рішення вбачається, що провадження в справі в окружному суді щодо заборони партії відкрито 11.07.2014.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цьогоЗакону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Оскільки під час розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині визнання спірного договору дарування від 11.09.2014 недійсним, в силу статті 216 Цивільного кодексу України вказаний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За таких обставин, вимоги позивача про скасування державної реєстрації прав ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме 18/100 частки нежитлового приміщення загальною площею 496,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5 також підлягають задоволенню.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014, в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу.

Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Отже, суд вважає, що в даному випадку втручання у право власності відповідача буде пропорційним і справедливим.

Твердження сторони відповідача, викладені у відзиві є не спроможними та не відповідають фактичним обставинам справи, а встанововлені судом факти та обставини не спростовані стороною відповідача в установленому законом порядку.

Щодо строків позовної давності суд зазначає наступне.

Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, однак суд не приймає його до уваги з огляду на слідуюче.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 256, 261 ЦК України позовна давніть є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звернутися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред`явлення позову особою, право якої порушено, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою особою, відлік позовної давності обчислюється з того моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, перебіг строку позовної давності пов`язаний не з моментом відповідного порушення прав особи, а з моментом, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.11.2019 у справі №914/3224/16.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Європейський суд з прав людини у справі "Фінікарідов проти Кіпру" зазначив, що механізм застосування позовної давності повинен корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.

У справі "Богдель проти Литви" ЄСПЛ підтримав позицію Верховного Суду Литви про те, що позовна давність починається із дня, коли відповідний орган "здобув достатні докази для того, щоб довести, що публічний інтерес було порушено".

Судом враховується, що 27.07.2022 рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/9751/14, яким заборонено діяльність Комуністичної партії України набрало законної сили, і саме з цієї дати у позивача виник обов`язок щодо моніторингу реєстраційних дій щодо відчуження Комуністичною партією України об`єктів нерухомості у період з 11.07.2014 дня відкриття провадження у справі.

Позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації 20.10.2023, що підтверджується відбитком штемпеля АТ "Укрпошта" на поштовому конверті.

Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку, що датою початку перебігу позовної давності є 27.07.2022 (дата набрання рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/9751/14 про заборону діяльності Комуністичної партії України законної сили), відтак позивач звернувся з позовом в межах позовної давності.

Отже твердження представника відповідача не заслуговують на увагу суду.

Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з вищевикладених підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено повністю, тому з відповідачів на користь Міністерства юстиції України підлягає стягненню судовий збір в сумі 6710 грн (за звернення до суду з позовом та заявою про забезпечення позову) в розмірі по 3355 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Міністерства юстиції України до ОСОБА_3 та Комуністичної партії України, про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 18/100 частки нежитлового приміщення загальною площею 496,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5, укладений 11.09.2014 між Комуністичною партією України () та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновою Т. Ю. та зареєстрований за № 1781.

Скасувати державну реєстрацію прав ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на нерухоме майно, а саме 18/100 частки нежитлового приміщення загальною площею 496,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5.

Стягнути з Комуністичної партії України () на користь Міністерства юстиції України судові витрати в розмірі 3355 (три тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Міністерства юстиції України судові витрати в розмірі 3355 (три тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 03 червня 2024 року (01.06.2024 та 02.06.2024 вихідні дні).

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя: В. Д. Жмурченко