Справа № 932/349/24
№ 2/183/2032/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 червня 2024 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про:
- стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 1 411 789,96 гривень, що складається з: процентів за договором позики в сумі 407 488,42 гривні; суми боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення в сумі 951 979,08 гривні; трьох процентів річних від простроченої суми в сумі 52 322,46 гривні,
16 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 1 411 789,96 гривень, що складається з: процентів за договором позики в сумі 407 488,42 гривні; суми боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення в сумі 951 979,08 гривні; трьох процентів річних від простроченої суми в сумі 52 322,46 гривні.
Постановленою ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2024 року позовну заяву направлено за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області та отримано судом 07 березня 2024 року, передано головуючому судді 12 березня 2024 року.
Постановленою Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалою від 12 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків, які усунуті позивачем 15 березня 2024 року шляхом подання виправленої позовної заяви.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що 19 травня 2021 року ОСОБА_3 (надалі - відповідач) отримав від ОСОБА_1 (надалі - позивач) у виді позики грошові кошти в сумі, еквівалентній 15 300,00 доларів США в готівковій формі, які зобов`язався повернути до 01 серпня 2021 року, що підтверджується власноручно написаною і підписаною відповідачем розпискою. В той же день, 19 травня 2021 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 у вигляді позики грошові кошти в сумі еквівалентній 3 000,00 доларів США в готівковій формі, які зобов`язався повернути до 01 серпня 2021 року, що підтверджується власноручно написаною і підписаною відповідачем розпискою. Таким чином відповідачем 19 травня 2021 року отримано від позивача 18 300,00 доларів США у виді позики в готівковій формі, які ОСОБА_3 зобов`язався повернути у строк до 01 серпня 2021 року.
01 серпня 2021 року настав строк повернення вказаної позики. Однак у вказаний у розписках строк відповідач не виконав своє зобов`язання і не повернув позивачеві позику. На неодноразові звернення позивача до відповідача з пропозицією повернути позику, відповідач не відреагував, обіцяв повернути позику пізніше, але так і не виконав своє зобов`язання і не повернув суму позики ані повністю, ані частково. Оскільки Позичальник своєчасно не повернув Позикодавцеві отриману від позивача грошову суму позики, він зобов`язаний, окрім процентів за договором позики, на вимогу позивача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Постановленою Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалою від 18 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.
Постановленою Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалою від 23 квітня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Постановленою Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалою від 30 квітня 2024 року задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
В підготовчому засіданні 09 травня 2024 року постановленою Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалою закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, задоволено клопотання позивача про допит свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зобов`язано позивача надати на огляд суду оригінали документів, долучених до справи в копіях.
В судовому засіданні 20 червня 2024 року допитано ОСОБА_1 , як свідка та свідка ОСОБА_4 , досліджено оригінали розписок від 19 травня 2021 року.
В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити з підстав, указаних у ньому. Не заперечили проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань, відзиву на позов від відповідача не надходило.
У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Заслухавши позивача та її представника, дослідивши вимоги позову та перевіривши його обґрунтування наданими позивачем та дослідженими судом доказами, їх оригіналами, заслухавши свідків, суд висновує таке.
Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Судом досліджено докази укладення договорів позики між сторонами, а саме оригінали:
розписки від 19 травня 2021 року, згідно з текстом якої ОСОБА_3 , прописаний за адресою: АДРЕСА_1 , буде проживати АДРЕСА_2 , місце праці АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 07.06.2000, отримав у борг 3000 доларів США до 01.08.2021. Якщо він, ОСОБА_3 , не поверне вище вказану суму до 01.08.2021, проценти від вказаної суми будуть становити 2 % у місяць. В борг грошові кошти бере у ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_4 , виданий АНД РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 06.08.2007.
Допитана в судовому засіданні, як свідок, ОСОБА_1 показала, що працює на керівних посадах та має дохід. Вона була знайома з ОСОБА_3 з березня 2019 року. Він приятелював з нею та її чоловіком, відвідував їх вдома. 19 травня 2021 року відповідач зателефонував до неї та повідомив, що йому потрібні гроші, що він поверне їх і в нього є впевненість в цьому. Довіряючи відповідачеві вона, порадившись з чоловіком, дала свою згоду та погодила строк позики до 01 серпня 2021 року. З метою фіксації факту передачі коштів вона 19 травня 2021 року зателефонувала сусіду ОСОБА_4 з пропозицією бути присутнім під час передачі коштів, на що той погодився, прийшовши до неї додому. Коли 19 травня 2021 року до неї додому приїхав ОСОБА_3 , в присутності свого чоловіка та ОСОБА_4 вона дістала грошові кошти та передала Костікову 15 300,00 доларів США. ОСОБА_3 перерахував грошові кошти, взяв їх та склав розписку, яку передав ОСОБА_1 . В наступному, у другій половині дня ОСОБА_3 зателефонував їй та повідомив, що грошей, які він взяв йому не вистачає та просив ще раз надати позику на тих же умовах у строк до 01 серпня 2021 року, на що вона дала свою згоду. Вона зателефонувала ОСОБА_4 та попросила бути присутнім ще раз. Після цього приїхав ОСОБА_3 , якому вона у присутності ОСОБА_4 надала гроші в сумі 3 000,00 доларів США. ОСОБА_3 перерахував гроші, склав ще одну розписку, яку передав їй та поїхав. 01 серпня 2021 року ОСОБА_3 повідомив їй, що у нього немає можливості віддати кошти та просив ще раз почекати, оскільки він вирішував питання отримання грошей та повідомив, що розрахується впродовж місяця. Такі ж самі прохання були і в жовтні і в листопаді 2021 року. ОСОБА_3 приїздив до них додому та просив почекати. У 2022 році розпочалася війна та ОСОБА_3 перестав відповідати на дзвінки, заблокував телефон.
Свідок ОСОБА_4 показав, що є сусідом позивача. 19 травня 2021 року йому зателефонувала ОСОБА_5 та попросила бути присутнім під час передачі грошей, на що він погодився. Прийшовши додому до ОСОБА_1 він, в присутності чоловіка позивача бачив, як до них додому зайшов чоловік, який представився, як ОСОБА_3 . Після цього ОСОБА_1 віддала ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 15 300,00 доларів номіналом по 100 доларів США. ОСОБА_3 взяв гроші, склав розписку та пішов. У другій половині дня він отримав ще один дзвінок від сусідки з проханням ще раз бути присутнім, на що дав свою згоду та пішов до сусідів. В присутності сусідів до них ще раз зайшов ОСОБА_3 , якому ОСОБА_1 віддала грошові кошти в сумі 3 000,00 доларів номіналом по 100 доларів США. ОСОБА_3 взяв гроші, склав розписку та пішов.
Оцінюючи покази свідків суд виходить з положень ч. 2 ст. 1051 ЦК України, згідно з якою, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Оскільки договір позики укладено в письмовій формі, предметом позову не є визнання недійсним договору, укладеним під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини, суд визнає покази свідків недопустимими доказами в силу положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України.
Однак, надані суду розписки, які є допустимими доказами укладення договорів позики в силу положень ст. 1047 ЦК України, містять відомості про отримання відповідачем грошових коштів у борг: « ОСОБА_6 … отримав у борг», суму позики, логічну конструкцію про зобов`язання повернути кошти у встановлений строк: «Якщо я, ОСОБА_3 , не поверну вище вказану суму до 01.08.2021», визначений сторонами розмір відсотків:«проценти від вказаної суми будуть становити 2 % у місяць», особу Позикодавця: «В борг грошові кошти беру у ОСОБА_1 ».
Відповідно до змісту ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.
Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що позивачем виконано договір позики та надано відповідачеві грошові кошти. Відповідач у строк, встановлений договором позики та розпискою позивачеві грошові кошти не повернув. На підтвердження цих фактів указує наявність оригіналів розписок у позивача, наданих нею на огляд суду, які не містять відомостей про повернення частин грошових сум. Таким чином, з огляду на те, що позивач просила стягнути суму боргу в еквіваленті у національній валюті гривні, суд, з урахуванням принципу диспозитивності, висновує про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 692 446,38 грн (18 300,00 доларів США * 32,8386), виходячи з курсу Національного банку України за 1 долар США на 15 січня 2024 року.
Перевіряючи розмір відсотків, заявлених до стягнення, суд відхиляє доводи позивача про їх невизначеність договорами та виходить з того, що сторонами у договорах позики чітко визначено розмір відсотків за користування позикою та період їх нарахування. На це вказує конструкція договору: «Якщо я, ОСОБА_3 , не поверну вище вказану суму до 01.08.2021, проценти від вказаної суми будуть становити 2 % у місяць».
За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.
Так, ураховуючи принцип свободи договору, логічну конструкцію розписки, суд приходить висновку, що сторонами погоджено відсутність обов`язку відповідача сплачувати проценти за договором за період з 19 травня 2021 року по 01 серпня 2021 року та виникнення такого обов`язку з 02 серпня 2021 року до погашення заборгованості.
За ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
За ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відтак, оскільки грошові кошти передані позивачем та отримані відповідачем у іноземній валюті доларах США, у договорах позики сторонами визначено грошовий еквівалент долар США, то розмір процентів узгоджений сторонами визначається судом у розмірі 2 % у місяць (24 % у рік) від суми позики у відповідній валюті. Таким чином, сума відсотків за період з 02 серпня 2021 року станом на 15 січня 2024 року становить 10 793,00 долари США ((18 300,00 * 24 % * 882 : 365 : 100) + (18 300,00 * 24 % * 15 : 366)), що в еквіваленті до грошової одиниці України за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу становить 408 392,01 грн (10 793,00 * 37,8386).
Визначаючи розмір індексу інфляції та 3 % річних суд виходить з такого.
За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, за п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, збитки від інфляції та 3 % річних обмежуються датою початку дії воєнного стану на території України, відтак перевіряючи розрахунок, наведений позивачем суд, з урахуванням принципу диспозитивності приходить висновку, що при перерахунку на національну одиницю у гривні та враховуючи кінцеву дату нарахування, встановлену законодавством заборону нарахування санкції за ст. 625 ЦК України до позичальника після 24 лютого 2024 року, індекси інфляції за відповідний період з 01 серпня 2021 року по 24 серпня 2022 року, розмір інфляційних втрат позивача становлять 34 030,26 грн, а розмір 3 % річних за вказаний період 9 108,53 грн.
Таким чином, з огляду на те, що позивач просив стягнути з відповідача суму в розмірі 1 411 789,96 грн, суд перевіривши розрахунок виснував про наявність підстав для задоволення позову на суму 1 143 977,18 грн, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 439,77 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
У решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 439 (одинадцять тисяч чотириста тридцять дев`ять) гривень 77 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 25 червня 2024 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Д. О. Парфьонов