ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3102/24 Справа № 208/42/23 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості .

В обґрунтування позову зазначив, що AT КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 21.07.2008 року уклали кредитний договір № 1/08І7UД. Згідно договору AT КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 60000.00 [Долар США] на термін до 20.07.2018 p., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

AT КБ «ПРИВАТБАНК» свої, зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 60000.00 [Долар США].

В порушення умов кредитного Договору відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

AT КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості з Відповідачів та Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2010 року вимоги позивача було задоволено та стягнуто заборгованість у розмірі 583 365,75 грн. станом на 09.11.2009 р.

На даний час рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2010 року не виконано боржниками.

Сума заборгованості становить 583365,75 гри та згідно якої нараховуються інфляційне збільшення та 3% річних.

Оскільки, з Відповідачів було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2010 року, тобто за період з 21.07.2008 року по 09.11.2009 року, то за період після набрання законної сили рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2010 року, з 25.05.2010 по 06.12.2022 р. відповідачі мають заборгованість у розмірі 2 075 461,02 гри., яка складається з наступного: індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 1 856 051,57 грн. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 219 409,45 грн.

В забезпечення виконання зобов`язання за Договором 1/0817UД між AT КБ «ПРИВАТВАНК» було укладено: Договором поруки, з поручителем ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 1/08І7UД .

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на користь банку заборгованість в розмірі 2 075 461,02 грн, яка складається з наступного: індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 1856051,57 грн та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 219 409,45 грн, також вирішити питання стосовно судового збору.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості» - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення 3% річних від простроченої суми та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.07.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1/0817U8Д, згідно якого остання отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 60000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних з кінцевим терміном повернення 20.07.2018 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 1/0817U8Д між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено договір поруки № LRSE/2 від 21.07.2008 року.

Відповідно до статуту Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.05.2018 № 519, змінено найменування Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк».

Останній платіж (зарахування грошових коштів) здійснено 21 січня 2009 року, що підтверджується розрахунком заборгованості.

У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим між сторонами вже існував спір та згідно рішення № 2-8321/2010 Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2010 року позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволено повністю, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 1/0817U8Д від 21 липня 2008 року - 583 165 гривень 75 коп.

Також на підставі рішення 2-2931/10 Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.01.2011 року, яке було змінено рішенням 208/2612/14 Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.12.2016 року, Банком було звернуто стягнення на заставне майно боржника, а саме квартиру.

23.12.2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, справу було розглянуто 07.06.2021 року та винесено Рішення по цивільній справі № 208/8474/19, яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено повністю та рішення набрало законної сили 08.07.2021 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст.527 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів та неустойки можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором; пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Згідно з положеннями ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №910/1238/17 зроблено висновок, що після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання і у такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе вже не на підставі умов договору, а на підставі статті 625 ЦК України, якою врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання.

Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2018 року по справі № 914/1033/17 сформовано висновок, що інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України за час прострочення.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку трьох процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, яке вже виникло на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.07.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1/0817U8Д, згідно якого остання отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 60000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних з кінцевим терміном повернення 20.07.2018 року.

21.07.2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 1/0817U8Д між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено договір поруки № LRSE/2.

ОСОБА_1 не виконувала умови кредитного договору щодо внесення чергових платежів по поверненню кредиту та сплати процентів в строки та в сумах, визначених договором, у зв`язку з чим між сторонами виник спір та згідно рішення № 2-8321/2010 Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2010 року позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволено повністю, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 1/0817U8Д від 21 липня 2008 року - 583 165 (п`ятсот вісімдесят три тисячі сто шістдесят п`ять) гривень 75 коп.

На підставі рішення 2-2931/10 Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.01.2011 року, яке було змінено рішенням 208/2612/14 Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.12.2016 року, Банком було звернуто стягнення на заставне майно боржника, а саме квартиру.

З 13.05.2010 року - часу ухвалення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська рішення по цивільній справі № 2-8321/2010, та з 15.12.2016 року часу набрання чинності рішення 2-2931/10 Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, яке було змінено рішенням 208/2612/14 Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.12.2016 року, якими вирішено спір сторін щодо боргових зобов`язань відповідачів та звернення стягнення на заставне майно боржника, правовідносини сторін перейшли в іншу площину - площину виконання судового рішення;

Жодних доказів того, що позивач отримував на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2010 року виконавчий лист, та зазначений виконавчий лист пред`являвся ним до примусового виконання за період з 25.05.2010 року по 06.12.2022 року, самого виконання чи невиконання вказаного рішення суду відповідачами, представником позивача - не надано, так само як і не надано доказів, щодо виконання чи невиконання рішення 2-2931/10 Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, яке було змінено рішенням 208/2612/14 Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.12.2016 року.

23.12.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, справу № 208/8474/19 було розглянуто 07.06.2021 року та винесено рішення, яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено повністю та рішення набрало законної сили 08.07.2021 року;

Після звернення 04 грудня 2009 року з позовом до суду, за період з 25.05.2010 року по 06.12.2022 року АТ КБ «ПриватБанк» нарахував Відповідачам індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 1856051,57 грн. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 219409,45 грн.;

п.п. 4.1, 4.3 Кредитного договору № 1/0817U8Д від 21.07.2008 року, передбачено, що за користування кредитом ОСОБА_1 сплачує відсотки у розмірі 18% річних, а при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту - відсотки у розмірі 40 % річних на суму залишку непогашеної заборгованості, які були нараховані «АТ КБ «Приватбанк» за період з дня укладання договору 21.07.2008 року по 14.12.2009 року до дня звернення до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та стягнуті рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2010 року у розмірі 583165 (п`ятсот вісімдесят три тисячі сто шістдесят п`ять) гривень 75 коп.;

Враховуючи зазначене, позивачем не надано до суду доказів які б підтверджували розмір заборгованості за Кредитним договором № 1/0817U8Д від 21.07.2008 року станом на 04.01.2023 рік, тому немає можливості встановити дату, з якого саме часу кредит перейшов у стадію «прострочений» і в якому розмірі, внаслідок чого неможливо встановити розмір 3% річних від простроченої суми, а також чи збільшувався позивачем в односторонньому порядку розмір процентної ставки за кредитним договором, що може означати припинення договорів поруки у зв`язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителів без їхньої згоди, також з Розрахунку 3% річних, наданого позивачем, позивач просить стягнути 3% річних від простроченої суми за період з 25.05.2010 року по 06.12.2022 року, що складає більше, ніж 12 років, але встановити, коли саме і в якому розмірі кредит перейшов в стадію «прострочений», неможливо.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості позову, не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з їх недоведеністю.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення, в оскаржуваній частині, має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: