ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/640/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/2124/22 Категорія: 302000000 Баронін Д.Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

за участю секретаря Ярошенка Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 адвоката Плакущого Сергія Володимировича на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3 , Державного реєстратора Виконавчого комітету Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області Савчук Лариси Анатоліївни, приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Дудки Ганни Іванівни, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_4 , яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач є власником земельної ділянки, площею 0,2224 га, кадастровий номер :03:002:0230, розташованої у АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №138607, виданого Білозірською сільською радою Черкаського району Черкаської області 25.07.2007.

У травні 2021 року власники суміжного домоволодіння по АДРЕСА_1 без відома позивачки встановили бетонну огорожу, розташувавши її частину на земельній ділянці, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Погоджувальною комісією Білозірської сільської ради від 01.06.2021 встановлено порушення встановлення межових знаків по АДРЕСА_2 . Комісія рекомендувала сторонам звернутися до проектної організації для встановлення меж земельних ділянок, що було зроблено позивачкою. Інженером-землевпорядником встановлено, що згідно зведеного плану земельних ділянок по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:002:0058 та по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:002:0230, загальна площа накладання між ними складає 0,0054 га.

Право власності на земельну ділянку у АДРЕСА_1 , розміром 0,15 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:002:0058, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 на підставі рішення сесії Білозірської сільської ради від 28.08.2020 № 110-27/VІІ. Згідно із вказаним рішенням сесія Білозірської сільської ради вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1778 га у власність ОСОБА_3 Розроблений ПП «Проектний інститут «Укрспецзем». Надано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1500 га по фактичному користуванню, за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що накладення земельних ділянок відбулося внаслідок винесення Білозірською сільською радою Черкаського району Черкаської області протиправного рішення 28.08.2020 року №110-27/VII «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_3 ».

З 13 липня 2022 року власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0258 на підставі договору купівлі продажу стала ОСОБА_1 .

Для усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 зверталась до нового власника суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 з пропозицією переміщення бетонної огорожі на земельну ділянку яка належить ОСОБА_1 . Враховуючи, що добровільно усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та відновити межі суміжних ділянок відповідач ОСОБА_1 відмовляється, позивач звернулася до суду із даним позовом.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою з кадастровим номером: :03:002:0230, розміром 0,2224 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- визнати протиправним та скасувати рішення 110 сесії VII скликання Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 28 серпня 2020 року №110-27/VII «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність громадянки ОСОБА_3 »;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області Савчук Лариси Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54542223 від 12 жовтня 2020, 16:26:09, на підставі якого здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером: :03:002:0058, площею 0,15 га, місце розташування: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 249, з одночасним припиненням за нею права власності на зазначену земельну ділянку;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Дудки Ганни Іванівни про державну реєстрацію права власності та речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0058, площею 0,15 га, місце розташування: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 249, дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав): 13.07.2022, 16:48:39 номер запису про право (в державному реєстрі прав): 47318142, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 64168174 від 13.07.2022, 16:52:48, з одночасним припиненням за нею права власності на зазначену земельну ділянку;

- зобов`язати громадянку ОСОБА_1 знести власними силами або за власний рахунок самовільно встановлену бетонну огорожу, частина якої розміщена на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 , з кадастровим номером::03:002:0230, за адресою: АДРЕСА_1 , та є суміжною із земельною ділянкою з кадастровим номером: :03:002:0058 за адресою: АДРЕСА_1 , а також відновити межі між суміжними земельними ділянками відповідно до даних земельно-кадастрової документації.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_2 належною їй земельною ділянкою з кадастровим номером :03:002:0230, розміром 0,2224, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести власними силами або за власний рахунок самовільно встановлену частину огорожі, яка розміщена на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 з кадастровим номером :03:002:0230 за адресою: АДРЕСА_1 , та є суміжною із земельною ділянкою, з кадастровим номером :03:002:0058, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та відновити межі між суміжними земельними ділянками відповідно до даних земельно-кадастрової документації земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0230.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в загальному розмірі 31159 грн. 30 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право позивача на володіння та користування частиною належної їй земельної ділянки порушується з боку відповідача, оскільки саме земельна ділянка відповідача накладається на земельну ділянку позивача.

Суд дійшов висновку, що за вимогами про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради щодо затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності і припинення права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 належним відповідачем мала би бути саме ОСОБА_3 , в інтересах якої були прийняті вищевказані рішення сільської ради та державного реєстратора (див. п. 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20). Проте, ОСОБА_3 була вказана позивачем лише в якості третьої особи, в той час як суд не може з власної ініціативи залучати відповідачів до участі у справі. Вказані обставини є безумовною підставою для відмови у задоволенні таких вимог.

Втручання у право власності відповідача на земельну ділянку в частині інших обґрунтованих позовних вимог в даному випадку переслідує легітимну мету щодо захисту безперешкодного права користування позивачем всією своєю земельною ділянкою.

Судом враховано, що внаслідок визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на земельну ділянку за відповідачкою, право власності на цю ділянку на підставі вищенаведеної правової норми буде зареєстровано та перейде до попередньої власниці ОСОБА_3 . І при цьому суд не може скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 , оскільки вона не є відповідачем у цій справі.

Таким чином, суд вважав, що визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на земельну ділянку за відповідачем не забезпечить ефективного захисту прав позивача.

На думку суду, пропорційним, ефективним та законним способом захисту прав позивачки у цій справі з урахуванням вищенаведених обставин є зобов`язання ОСОБА_1 знести власними силами або за власний рахунок самовільно встановлену частину огорожі, яка розміщена на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 а також відновити межі між суміжними земельними ділянками відповідно до даних земельно-кадастрової документації земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0230.

При цьому суд вважав за необхідне вказати про необхідність відновлення меж між суміжними земельними ділянками відповідно до даних земельно-кадастрової документації саме земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0230, оскільки документація саме на цю ділянку є вірною та не містить відомостей, які призводили би до накладення цієї ділянки на інші ділянки.

Також районний суд не погодився з аргументами відповідача в частині необхідності закриття провадження у справі у зв`язку з набраям законної сили рішення у справі № 707/2932/21.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням представник ОСОБА_2 адвокат Плакущий С.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні обставин у справі, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що є помилковим висновок районного суду у частині того, що визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на земельну ділянку за відповідачем не забезпечить ефективного захисту прав позивача.

Вважає, що позивачем вірно визначено коло відповідачів у справі, оскільки ОСОБА_1 , як останній набувач та реальний власник майна на час звернення з позовом до суду, є належним відповідачем у вказаному спорі та є особою речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_3 визначена у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача у зв`язку з тим, що позовна вимога безпосередньо не стосується прав і обов`язків громадянки ОСОБА_3 , оскільки вона не є власником земельної ділянки на час пред`явлення позову у справі.

Права ОСОБА_3 , як колишнього власника спірної земельної ділянки, нею були раніше вже реалізовані і вичерпали свою дію а були припинені через відчуження (продаж) вказаної земельної ділянки саме відповідачеві ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку порушеного права власності позивача, суд першої інстанції не врахував того, що площа земельної ділянки з кадастровим номером: :03:002:0058, яка належить відповідачці ОСОБА_1 , відповідно до фактичного використання земельної ділянки становить не 0,15 га, а 0,1733 га, що на 0,0233 га більше ніж зазначено у правовстановлюючому документі (на 20% більшою) за рахунок чого і відбулось накладення вказаної земельної ділянки на земельну ділянку, яка належить позивачці.

Рішенням суду спір по суті не вирішено. Без скасування спірних державних актів відновити порушені права позивача є неможливим.

Вважає, що відновлення меж земельної ділянки, яка належить позивачці можливе лише у разі скасування спірних рішень щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0058, якими не враховані каталоги координат зовнішньої межі вже сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0230.

До суду апеляційної інстанції також надійшла апеляційна скарга від ОСОБА_1 , в якій вона вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні судом обставин у справі. а тому просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_2 вже зверталась до суду з аналогічним позовом, з тих самих підстав і про той самий предмет до колишнього власника належної відповідачу земельної ділянки ОСОБА_3 , Білозірської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: виконавчий комітет Білозірської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради, скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації права власності з одночасним припиненням права власності особи на земельну ділянку.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2022 року у справі №707/2932/21 у задоволенні позову було відмовлено.

Мотивуючи відмову у задоволенні позову, суд вказав, що обставини справи не свідчать про незаконність отримання земельної ділянки ОСОБА_3 , яка придбала будинок та надвірні споруди в АДРЕСА_1 та приватизувала земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0058 та перебувала у користуванні у попереднього власника домоволодіння ОСОБА_5 .

З проекту землеустрою вбачається, що межі земельної ділянки ОСОБА_3 були погоджені суміжними землекористувачами, зокрема і матір`ю позивача ОСОБА_4 , про що міститься її підпис у акті погодження меж землекористування від 01.07.2020 року та акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Крім того, зазначено, що межа співпадає з існуючою загорожею, а межових знаків було встановлено у кількості дев`яти одиниць, які передані на зберігання ОСОБА_3 .

Під час розгляду справи №707/2932/21 позивач посилалась на ті самі обставини звернення до суду, які вказані і в позовній заяві в даній справі.

Вказує, що зміна власника земельної ділянки не може бути підставою для повторного звернення до суду з тих самих підстав, з того самого предмету та вказує на зловживання позивачем процесуальними правами, яка намагається штучно створити судовий процес зі спору, який вже по суті вирішено.

Зазначає, що земельна ділянка, площею 0,15 га, яка передана у власність ОСОБА_3 була сформована в 2012 році, їй присвоєно кадастровий номер :03:002:0058, та відомості відносно неї були внесені до державного земельного кадастру до того, як були внесені відомості про земельну ділянку, що належала спадкодавеці позивача, що підтверджується роздруківкою про вказану земельну ділянку з Публічної кадастрової карти станом на січень 2019 року.

Таким чином, коли спадкодавець позивача вносила відомості до державного земельного кадастру про земельну ділянку :03:002:0230, відомості про земельну ділянку :03:002:0058 були вже внесені, і жодних накладень чи невідповідностей виявлено не було, що вказує на їх відсутність.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 адвокат Плакущий С.В. вказує, що предмет позову, як певна матеріально-правова вимога, підстави позову та сторони спору у справі №707/2124/22 є відмінними від предмету позову, підстав позову та сторін спору заявлених у справі №707/2932/21.

Закриття провадження у справі допускається за умови, що рішення суду, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Вказує, що помилковим є висновок ОСОБА_1 , що жодного спору між суміжними землекористувачами не має, у зв`язку з тим, що покійна мати позивача, погодила межі земельної ділянки, що передавалась у власність ОСОБА_3 . Так, правовим висновками Великої Палати Верховного Суду (Постановою від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц) визначено, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною.

Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до рішення Виконавчого комітету Білозірської сільської ради від 23.09.1997 № 52 ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,20 га, про що зроблено відповідну відмітку в паспорті НОМЕР_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Білозірської сільської ради від 06.03.2007 № 8-9, «Про внесення змін в рішення виконавчого комітету сільської ради від 23 вересня 1997 № 52» внесно зміни до вищевказаного рішення та ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,2224 га по АДРЕСА_1 .

01.03.2007 ОСОБА_4 за участі землевпорядника сільської ради погодила із суміжними землекористувачами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 межі вищевказаної ділянки, про що було складно та підписано відповідний акт.

Черкаський районний відділ земельних ресурсів в листі від 11.05.2007 № 805/01-04 погодив технічну документацію із землеустрою та передачу у власність вищевказаної земельної ділянки.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 138607 ОСОБА_4 була власником земельної ділянки розміром 0,2224 га в АДРЕСА_1 , призначеної для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № :03:002:0230, на підставі рішення сесії Білозірської сільської ради від 06.03.2007 № 8-9.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , серія та номер 1-2692, виданого 17.08.2021, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки розміром 0,2224 га в АДРЕСА_1 , призначеної для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:002:0230, яка належала померлій особі на підставі державного акту серії ЯЕ № 138607, виданого 25.07.2007.

Згідно з договором від 05.12.2012 ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_3 прийняла у власність житловий будинок з надвірними спорудами за АДРЕСА_1 . У договорі вказано, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0058, на якій знаходиться будинок, не приватизована.

26.05.2016 Білозірська сільська рада ухвалила рішення № 16-18/VII про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

04.07.2020 ОСОБА_3 було затверджено завдання на розроблення проекту землеустрою вищевказаної ділянки.

08.07.2020 ОСОБА_3 за участі землевпорядника сільської ради погодила із суміжним землекористувачем ОСОБА_4 межі вищевказаної ділянки, про що було складно та підписано відповідний акт.

Рішенням Білозірської сільської ради від 28.08.2020 № 110-27/VII було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1778 га у власність ОСОБА_3 та вирішено надати ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:002:0058.

06.10.2020 державний реєстратор Виконавчого комітету Білозірської сільської ради Савчук Лариса Анатоліївна зареєструвала за ОСОБА_3 право власності на вищевказану ділянку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.07.2022 ОСОБА_3 передала, а покупець ОСОБА_1 прийняла у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку площею 0,15 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 304902667, 304904155 від 13.07.2022, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ?я і на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :03:002:0058.

Відповідно до протоколу погоджувальної комісії Білозірської сільської ради щодо розгляду звернення ОСОБА_2 від 01.06.2021, затвердженого рішенням Білозірської сільської ради від 29.06.2021 №15-55/VIII, в якому порушується питання щодо бетонної огорожі між господарствами № НОМЕР_2 та АДРЕСА_3 , комісією виявлено порушення встановлення межових знаків по межі зі сторони господарства по АДРЕСА_3 . Рекомендовано землевласникам звернутися до проектної організації для встановлення меж земельних ділянок згідно документів, що посвідчують право власності.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17.02.2022 у справі № 707/2932/21, яке було залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суд від 15.06.2022, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Білозірської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради, скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації права власності з одночасним припиненням права власності особи на земельну ділянку.

Рішення суду мотивоване тим, що судом не встановлено підстав для визнання недійсним і скасування рішення сесії Білозірської сільської ради від 28.08.2020 № 110-27/VІІ «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_3 », а тому ОСОБА_3 є законним власником вказаної вище земельної ділянки і має право вільно володіти своїм майном. Суд виходив з того, що підстав вважати, що спірні державні акти не відповідають вимогам Закону та порушують права позивача на її земельну ділянку по справі не має, а стороною позивача в суді не доведено. Судом зазначено, що сторонами не заявлялось клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи для встановлення того, за рахунок чиєї земельної ділянки відбулося накладення. Суд не володіє спеціальними знаннями для з`ясування даних обставин.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 22.11.2022 № 9-23-0.6-3929/2-22 інформацію про земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0030 було перенесено з державного реєстру земель до державного земельного кадастру 27.09.2016, а про земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0258 15.08.2016.

Відповідно до висновку експерта Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2196/22/528-531/23-23 від 29.05.2023, за результатами проведення земельно- технічної експертизи у цивільній справі № 707/2124/22 судовим експертом зроблено наступні висновки:

1. Фактична конфігурація, проміри та площа земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0058 не відповідає конфігурації промірам та площі зазначеним у технічній документації (технічному паспорті, інвентарній справі, правовстановлюючим документам) на будинковолодіння, яке розташовано на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0058 та :03:002:0230 накладаються одна на одну, за рахунок того, що саме земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0058 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0230 у зв`язку з чим є порушення меж земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0230.

Накладення земельних ділянок у такому порядку відбулося через допущені помилки при складанні документації із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0058 (не врахування каталогів координат зовнішньої межі вже сформованої суміжної земельної ділянки).

Площа накладення земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0058 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0230 становить 0.0053 га (53 кв.м.) Крім цього, площа обмеження у використанні земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0230 з боку власника земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0058 має лінійний промір, що становить 27,02 м, а орієнтовна площа даного обмеження становить 0. 0005га (5 кв.м.)

3. Місце фактично встановленої огорожі межам земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0058, відповідно до даних Державного земельного кадастру не відповідає.

4. Можливим варіантом відновлення меж земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0230 може бути зазначення координат точок зовнішньої межі земельної ділянки за рахунок усунення накладення земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0058 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0230, та має містити у зв`язку з цим змінені координати точок зовнішньої межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0058 та земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0230, зазначені в таблиці 2, крім цього земельна ділянка має містити каталог координат, який міститься в базі Державного земельного кадастру (Додаток №5).

5. У зв`язку з недоліками матеріалів інвентарної справи, визначити спільну межу між земельною ділянкою з кадастровим номером :03:002:0230 та земельною ділянкою з кадастровим номером :03:002:0058, можливо, але з врахуванням лінійних промірів межі земельних ділянок викладених у цьому висновку та при обов`язковій умові усунення накладення земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0058 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0230.

Спільна межа між земельними ділянками може проходити відповідно до відновлених координат земельних ділянок, у т.ч. за рахунок усунення розбіжностей координат поворотних точок зовнішньої межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0058 та кадастровим номером :03:002:0230 в частині межування та накладення з земельною ділянкою з кадастровим номером :03:002:0230 (згідно з додатком №4).

У дослідницькій частині вищевказаного висновку експерта вказано, що каталог координат ділянки з кадастровим номером :03:002:0230 був сформований та виготовлений раніше за аналогічний каталог ділянки з кадастровим номером :03:002:0258, про що свідчать дані Державного земельного кадастру.

Крім того, вказано, що відповідно до проведених геодезичних обмірів земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0058 під час проведення натурного обстеження було встановлено, що площа відповідно до фактичного використання земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0058 становить 0.1733 га (1733 кв.м.), що на 0.0233 га (233 кв.м.) більше ніж зазначено у правовстановлюючому документі на земельну ділянку.

Статтею 122 ЗК України визначено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Статті 125, 126 ЗК України передбачають, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та державної реєстрації відповідного права. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 12, 13 ст. 79-1 ЗК України межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі:

поділу або об`єднання земельних ділянок;

скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації;

якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Частиною 1 статті 107 ЗК України встановлено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Згідно з частиною 1 статті 316, частиною 1 статті 317 та частиною 1 статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (стаття 152 ЗК України).

Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Умовами для задоволення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) дійшов висновку, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 у справі № 912/1856/16, від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18 та від 28 травня 2020 року у справі № 910/7164/19.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства (постанова Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 128/3851/14-ц, провадження № 61-1405св19).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Установлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_8 є суміжними землекористувачами, набули право власності на належні їм земельні ділянки. Державний акт на право власності на земельну ділянку, яка станом на теперішній час належить позивачу, з кадастровим номером :03:002:0230 вперше було видано на підставі рішення сільської ради 06.03.2007, а проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка на теперішній час належить відповідачу, з кадастровим номером :03:002:0058 було затверджено сільською радою лише 28.08.2020, після чого відбулася державна реєстрація права власності на земельну ділянку.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи встановлено, зокрема, наступне:

- каталог координат ділянки позивачки був сформований та виготовлений раніше за аналогічний каталог ділянки відповідачки, про що свідчать дані Державного земельного кадастру;

- відповідно до проведених геодезичних обмірів земельної ділянки відповідачки під час проведення натурного обстеження було встановлено, що площа відповідно до фактичного використання земельної ділянки відповідачки становить 0.1733 га (1733 кв.м.), що на 0.0233 га (233 кв.м.) більше ніж зазначено у правовстановлюючому документі на земельну ділянку;

- фактична конфігурація, проміри та площа земельної ділянки відповідачки не відповідає конфігурації промірам та площі зазначеним у технічній документації, при цьому саме земельна ділянка відповідачки накладається на земельну ділянку позивачки через допущені помилки при складанні документації із землеустрою на земельну ділянку відповідачки (не врахування каталогів координат зовнішньої межі вже сформованої суміжної земельної ділянки);

- площа накладення земельної ділянки відповідачки на земельну ділянку позивачки становить 0.0053 га (53 кв.м.) і крім цього, площа обмеження у використанні земельної ділянки позивачки з боку відповідачки має лінійний промір, що становить 27,02 м, а орієнтовна площа даного обмеження становить 0.0005 га (5 кв.м.);

- місце фактично встановленої огорожі не відповідає межам земельної ділянки відповідачки відповідно до даних Державного земельного кадастру;

- можливим варіантом відновлення меж земельної ділянки позивачки може бути зазначення координат точок зовнішньої межі земельної ділянки за рахунок усунення накладення земельної ділянки відповідачки на земельну ділянку позивачки, та має містити у зв`язку з цим змінені координати точок зовнішньої межі земельних ділянок, зазначені в таблиці 2 до висновку експерта, крім цього земельна ділянка має містити каталог координат, який міститься в базі Державного земельного кадастру (додаток № 5 до висновку експерта).

Отже, з вказаних обставин установлено, що земельна ділянка відповідачки накладається на земельну ділянку позивачки і при цьому позивачка встановила огорожу між ділянками, розташування якої не відповідає межам земельної ділянки відповідачки відповідно до даних Державного земельного кадастру.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції встановив факт наявності у позивача права власності на земельну ділянку, а також факт порушення цього права з боку відповідача тим, що відповідачем встановлена огорожа за межами її земельної ділянки, тому суд дійшов правильного висновку щодо задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у землекористуванні, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Щодо вимог позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради, а також визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у спарві, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про зариття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ , що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення змісту пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначила, що «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі» (пункти 26, 27).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядалися судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

З установлених судом обставин справи вбачається, що позивачем у даній справі та справі № 707/2932/21 заявлені наступні тотожні вимоги про:

1) визнання протиправним та скасування рішення 110 сесії VII скликання Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 28 серпня 2020 року №110-27/VII «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність громадянки ОСОБА_3 »;

2) визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області Савчук Лариси Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54542223 від 12 жовтня 2020, 16:26:09, на підставі якого здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером: :03:002:0058, площею 0,15 га, місце розташування: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 249, з одночасним припиненням за нею права власності на зазначену земельну ділянку.

Колегія суддів звертає увагу, що за умов тотожності предмета та підстав позову, у справі 707/2932/21 відповідачами були як Білозірська сільська рада Черкаського району Чекраської області, так і ОСОБА_3 .

Водночас, у розглядуваній справі склад сторін у справі є відмінним, а саме ОСОБА_3 є третьою особою.

Тому підстав для закриття провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України немає.

Щодо належності відповідача за вищевказаними позовними вимогами, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.

Спір про скасування рішення сільської ради про затвердження проекту землеустрою та рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване право щодо нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано (пункти 57, 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16).

Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції в частині того, що оскільки вищевказані позовні вимоги заявлені позивачем до неналежного відповідача, а особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги у даній справі має процесуальний статус третьої особи, тому дані вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з абзацом 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Щодо позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0058, то колегія суддів повністю погоджується з висновками районного суду у цій частині з огляду на те, що їх задоволення не призведе до відновлення порушених прав позивача, тобто у даному випадку такий спосіб захисту є неефективними з огляду на положення абз. 3 ч. 3 ст. 26 «Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки призведе до відновлення запису про речове право на земельну ділянку за ОСОБА_3 .

Твердження відповідача про те, що права позивача не порушені, оскільки площа фактичного землекористування останньої відповідає тій, що була до оформлення відповідачем права власності на земельну ділянку, спростовується обставинами справи, встановленими як судом першої інстанції, так і колегією суддів суду апеляційної інстанції, а саме тим, що наявна огорожа, встановлена відповідачем, порушує межі земельної ділянки, що належить позивачу.

Інші доводи апеляційних скарг були предметом перевірки судом апеляційної інстанції, однак не дають підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі приведених вище доводів суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи обох апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 адвоката Плакущого Сергія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 червня 2024 року.

Судді: