Справа № 275/699/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року селище Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Миколайчука П.В.,

із секретарем судового засідання Довгаленко О.І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки адвоката Слівінського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки земельної ділянки в натурі,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 у якій просив виділити у натурі по 1/2 частини земельних ділянок кадастровий номер :01:001:1049 та кадастровий номер :01:001:1050 та визнати право власності за ним на частину земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1050.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.07.2011 по 30.10.2020. За час шлюбу ними було придбано житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 . А також земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 - площею 0.2500 га кадастровий номер :01:001:1049 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку площею 0,2167 га :01:001:1050 цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Після розірвання шлюбу, в добровільному порядку сторони згідно ухвали Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.10.2022 досягли згоди щодо поділу між ними житлового будинку та господарських будівель та було затверджено мирову угоду про виділення майна в натурі, а саме: за кожним з подружжя відповідних часток житлового будинку та господарських будівель за адресою АДРЕСА_1 . Вирішити питання про розподіл земельних ділянок, які знаходиться за адресою АДРЕСА_1 сторони добровільно не можуть. Враховуючи викладене, просить виділити у натурі частини земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1049.

Процедура та позиції сторін

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 27.06.2023 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

23.07.2023 від представника відповідача адвоката Слівінського В.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому останній посилався на необґрунтованість поділу ділянки за відсутності висновку експерта.

14.09.2023 від представника позивача адвоката Києнка Д.О. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що оскільки житловий будинок і земельні ділянки набуті у шлюбі то вони підлягають поділу.

Згідно ухвали Брусилівського районного суду Житомирської області від 30.10.2023 постановлено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та виділення в натурі частини земельної ділянки № :01:001:1050 - залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 06.11.2023 по справі призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Центр будівельних та земельних експертиз», на час проведення експертизи провадження у справі було зупинено.

Згідно ухвали суду від 14.05.2024, у зв`язку з надходженням висновку експерта, провадження по справі поновлено.

Ухвалою суду Брусилівського районного суду Житомирської області від 27.05.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Вказав, що в шлюбі з відповідачкою придбали будинок, який нині поділено в ході розгляду іншого спору. Після поділу будинку він має право на половину ділянки під ним, тому просив виділити його частину за другим варіантом поділу.

В судове засіданні представник позивача адвокат Києнко Д.О. не з`явився, в письмовій заяві просив розглядати справу без його участі, просив задовольнити позов та поділити ділянку за другим варіантом експертизи.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позов визнала, вказала, що не заперечує проти поділу ділянки під будинком, але за першим варіантом експертизи, так як він передбачає меншу частину спільної ділянки.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Слівінський В.В. просив поділити ділянку за першим варіантом та не стягувати з відповідача в повному обсязі витрат на проведення експертизи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який, рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 30.10.2020, було розірвано.

Згідно Договору купівлі-продажу від 20.08.2014, зареєстрованого в реєстрі за № 2-572, ОСОБА_2 придбала у власність ідеальну частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно Договору купівлі-продажу від 03.03.2012, зареєстрованого в реєстрі за № 316, ОСОБА_2 придбала у власність частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно ухвали Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.10.2022 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення майна в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на утримання та збереження спільного майна, було затверджено мирову угоду за якою кожному з подружжя виділено відповідну частину будинку за адресою АДРЕСА_1 , зокрема позивачу 47/100 його частини та частину господарських притміщень (а.с. 8-9).

Технічний паспорт на садибний/індивідуальний/житловий будинок що розташований за адресою: АДРЕСА_1 виготовлений на ОСОБА_1 земельні ділянки кадастровий номер :01:001:1049 та кадастровий номер :01:001:1050, за вказаною адресою належать ОСОБА_2 (а.с. 10-11, 15,16, 74).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 325980605 від 16.03.2023 земельна ділянка кадастровий номер :01:001:1049, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 (а.с. 17).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (виділення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,2500 га кадастровий номер :01:001:1049, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , виготовлена щодо ОСОБА_2 (а.с. 63-73).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 692/04-2024 від 24.04.2024 вбачається можливим здійснення поділу земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1049 з виділом частини ОСОБА_1 , та запропоновано три варіанти поділу (а.с. 95-126).

Клопотань про витребування інших доказів суду не заявляло.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Якщо на (приватизованій) ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, яка є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу такого будинку, будівлі, споруди між подружжям і виділення конкретної його частини до особи, яка не має права власності або користування земельною ділянкою, до неї переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до статті 120 ЗК України, та статтею 377 ЦК України (постанова Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Якщо на земельній ділянці, яка є особистою приватною власністю одного із подружжя знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У постанові від 12 жовтня 2016 року № 6-2225цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що норма статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю та споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на ній об`єкти.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

Згідно із вимогами ч.3 ст.358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У відповідності до вимог ст.364 ч.3 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі N 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться у спільній частковій власності, поділяються між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються тільки для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. При поділі майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду у справі №310/7011/17 від 28 липня 2021 року.

Як встановлено, в межах справи № 275/214/21 судом було вирішено спір про поділ будинку за адресою АДРЕСА_1 як майна подружжя. Вказана обставина, як і право позивача на частину земельної ділянки під будинком відповідачкою чи ї представником в судовому засіданні не оспорювались.

За наведеного, суд дійшов висновку про перехід ОСОБА_1 права власності на частину земельної ділянки в зв`язку з визнанням права власності на частину будинку, який розташований на ній. на підставі положень статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.

В зв`язку з цим, позивач має право на виділ своєї частки в праві власності на частину земельну ділянку під будинком, кадастровий номер :01:001:1049.

При цьому суд враховує, що в даному випадку виділ частки одного з двох співвласників фактично є поділом земельної ділянки між сторонами.

Щодо варіантів поділу ділянки, то суд вважає обгрунтованим та справедливим її поділ за варіантом № 1, запропонованим експертом, оскільки з такого варіанту обом з співвласників залишається у власності частини земельної ділянки та господарських, приміщень, вже поділених в іншій справі, та мінімальна ділянка в спільному користуванні (близько 9 м.кв.). В свою чергу, за Варіантом поділу № НОМЕР_1 , на якому наполягав позивач, у спільній власності залишиться спільний заїзд до домоволодіння, площею 88 м. кв., що не відповідатиме інтересам обох співвласників та може призводити до нових спорів, а Варіант поділу № 3 не передбачає залишення позивачу господарських приміщень, що суперечить рішенню суду у справі № 275/214/21.

Тому, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та виділення йому частини земельної ділянки за Варіантом № 1 експертизи № 692/04-2024 від 24.04.2024.

Розподіл судових витрат.

В зв`язку з задоволенням позовних вимог, судові витрати позивача по сплату судового збору та витрат на проведення експертизи № 692/04-2024 від 24.04.2024 підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. При цьому суд не погоджується з доводами представника відповідача щодо можливості зменшення витрат на проведення експертизи, оскільки для цього відсутні підстави, передбачені ст. 141 ЦПК України та п. 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», - відповідачка не заявляла клопотання про призначення експертизи, витрати по її проведенню ніс виключно позивач, а тому такі судові витрати слід стягнути з відповідачки в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 76-81, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 68, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 79, 120 ЗК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 364, 367, 372, 377 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частини земельної ділянки задовольнити.

Виділити в натурі ОСОБА_1 частину земельної ділянки загальною площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:1049, цільове призначення : для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована по АДРЕСА_1 , згідно варіанту 1, Додаток 1 висновку експерта №692/04-2024 від 24.04.2024, а саме: частину ділянки, площею 1136,3 м.кв, що на схемі зображена зеленим кольором під № 1 зі сторонами: 47,57 м 11,95 м - лінія проходить по лінії поділу житлового будинку 2,59 м 1,0 м 6,01 м 3,06 м 5,32 м 6,58 м 5,45 м - 45,26 м - 38.24 м 14.34 м, в тому числі ділянку, площею 3,6 м.кв., що на схемі зображена жовтим кольором під № 1-1 зі сторонами : 3,59 м 1 м 1 м 2,59 м 1 м, та частину земельної ділянки, площею 109 м.кв, що на схемі зображена зеленим кольором під № 2 зі сторонами: 3,83 м 6,5 м 11,28 м 3,2 м лінія проходить по суміжній стіні літньої кухні та сараю 1,76м 10,67 м, визнавши за ОСОБА_1 право приватної власності на виділене майно.

Виділити в натурі ОСОБА_2 частину земельної ділянки загальною площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:1049, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована по АДРЕСА_1 , згідно варіанту 1, Додаток 1 висновку експерта №692/04-2024 від 24.04.2024, а саме: частину ділянки, площею 1245, 3 м.кв., що на схемі зображена блакитним кольором під № 3 зі сторонами: 11,28 м 3,2 м лінія проходить по суміжній стіні літньої кухні та сараю 1,76 м 35,37 м 38,58 м 15,48 м 47,57 м 11,95 м - лінія проходить по лінії поділу житлового будинку 2,59 м 1 м 6,01 м 3,06 м 3,06 м 3,06 м 5,32 м 7,35 м., визнавши за ОСОБА_2 право приватної власності на виділене майно.

Частину земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1049 площею 9,4 м.кв., що на схемі зображена рожевим кольором під номером 4 зі сторонами: 3,06 м - 3,06 м 3,06 м 3,06 м - залишити в спільному користуванні співвласників.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 1073 (одна тисяч сімдесят три) гривні 60 копійок та у виді витрат на проведення експертизи в розмірі 8364 (вісім тисяч триста шістдесят чотири) гривні 30 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складене судом 13.06.2024.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя П.В. Миколайчук