КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/157/21 Головуючий у І інстанції - Дутчак І.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/8044/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Гуля В.В.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес», ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути на його користь з ПрАТ «СК «Брокбізнес» різницю між лімітом відповідальності та виплаченою йому частково сумою страхового відшкодування у розмірі 10 000 грн, стягнути з ОСОБА_1 на його користь майнову шкоду у розмірі 53 610 грн та моральну шкоду у сумі 30 000 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 22 грудня 2017 року на 39 км + 495 м автодороги Київ-Чернігів у межах Броварського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням та автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1

03 вересня 2018 року постановою Броварського міськрайонного суду Київської області провадження у справі про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (справа №361/4931/18). Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні під час розгляду вказаних адміністративних матеріалів про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, свою вину у зазначеній ДТП визнав, його вина встановлена та доведена, що підтверджено його поясненнями та матеріалами справи №361/4931/18.

Посилався на те, що у результаті зазначеної ДТП його транспортний засіб Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження.

На момент цієї ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Брокбізнес» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7283014 від 18 липня 2017 року з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, у розмірі 200 000 грн та за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн.

На підставі поданих позивачем документів ПрАТ «СК «Брокбізнес» здійснило виплату йому страхового відшкодування в розмірі 90 000 грн.

Вказував на те, що внаслідок ДТП йому було завдано матеріальний збиток у розмірі 150 410 грн, що підтверджується звітом №15235 від 26 червня 2018 року про визначення вартості матеріального збитку власнику колісного транспортного засобу, у зв`язку з чим уважав, що з ПрАТ «СК «Брокбізнес» на його користь підлягає стягненню 10 000 грн, що є різницею між лімітом відповідальності ОСОБА_1 та виплаченою йому частково сумою страхового відшкодування, а з ОСОБА_1 підлягає стягненню 50 410 грн майнової шкоди та витрати за проведення оцінки матеріального збитку у розмірі 3 200 грн.

Також зауважував, що збитки, завдані йому пошкодженням автомобіля з вини ОСОБА_1 , завдали йому моральної шкоди, що виразилося у неможливість використовувати транспортний засіб, у зв`язку з чим у його сім`ї виникли незручності, йому та членам сім`ї доводилося пересуватися тривалий час на громадському транспорті. Посилався на те, що він не працює, йому необхідно було докладати додаткових зусиль для пошуку коштів для ремонту автомобіля, що призводило до душевних страждань, нервово-емоційного напруження в сім`ї та негативно впливало на подружні відносини. Розмір завданої йому моральної шкоди оцінив у розмірі 30 000 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 у добровільному порядку не відшкодував вартість відновлювального ремонту автомобіля, він змушений був скористатися допомогою кваліфікованого спеціаліста (адвоката) для підготовки до суду позову та участі у судових засіданнях, на що ним витрачено грошові кошти в розмірі 7 000 грн.

На підставі викладеного, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 15 000 грн, витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7 000 грн та судовий збір у розмірі 908 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині, що стосується позовних вимог до ОСОБА_1 , скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 .

У мотивування скарги зазначає, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження завдання йому моральної шкоди після ДТП.

Уважає факт завдання позивачу моральної шкоди та її розмір надуманими.

В частині витрат на правову допомогу вказує, що позивачем не надано доказів чи обґрунтування, які б підтверджували в чому полягає факт порушення зобов`язань з його сторони у відносинах з позивачем, що потягло за собою звернення до адвоката.

Уважає, що відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу, враховуючи те, що позов подано безпідставно.

27 березня 2024 на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін, уважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2023 року оскаржується апелянтом лише в частині задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу, а тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди у розмірі 15 000 грн, виходив з принципу розумності і справедливості.

Уважав за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, пов`язані з наданням правничої допомоги, у розмірі 7 000 грн та судовий збір у розмірі 908 грн.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 грудня 2017 року близько 17.20 год. на 39 км + 495 м а/д Київ-Чернігів у межах Броварського району Київської області сталася ДТП за участі автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , у результаті цієї ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2018 року у справі №361/4931/18 провадження у справі про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку із закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

Судом установлено, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 2.3 б та 12.1 Правил дорожнього руху України, що є у прямому причинному зв`язку з настанням зазначеної ДТП. У суді ОСОБА_1 свою вину у скоєному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що, керуючи автомобілем, допустив зіткнення у зв`язку з неуважністю.

За змістом частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент зазначеної вище ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «СК «Брокбізнес» відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7283014 з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну в розмірі 100 000 грн та відповідно до договору №007-105616/01ДЦВ добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту, ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану майну становить 200 000 грн, загалом на суму 300 000 грн.

20 червня 2018 року позивач з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого йому у результаті вказаної ДТП, що сталася 22 грудня 2017 року за участі транспортного засобу Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , та транспортного засобу Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , з вини ОСОБА_1 , звернувся до суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно Звіту №15235 від 26 червня 2018 року про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку становить 150 410 грн.

За проведення звіту позивач сплатив грошові кошти у розмірі 3 200 грн, що підтверджується квитанцією (товарним чеком) №15235 від 20 червня 2018 року.

28 вересня 2018 року ОСОБА_2 подав до ПрАТ «СК «Брокбізнес» заяву про погодження суми страхового відшкодування, в якій, зокрема, зазначив, що погоджується із страховим відшкодуванням у розмірі 90 000 грн за пошкодження його автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , та із страховим відшкодуванням у розмірі 1 000 грн за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю. Просив сплатити страхове відшкодування готівкою по системі Аваль-експрес. Також вказав, що після отримання даної суми жодних претензій матеріального та морального характеру до ПрАТ «СК «Брокбізнес» мати не буде.

08 жовтня 2018 року ПрАТ «СК «Брокбізнес» на підставі страхових актів та наказів №63917/1, №63917/2 від 03 жовтня 2018 року здійснено виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування у погодженому з ним розмірі 90 000 грн за пошкодження автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , та 1 000 грн за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю. Також йому було сплачено моральну шкоду у розмірі 50 грн, що підтвердив також сам позивач у поданій до суду позовній заяві.

Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 посилався на те, що збитки, завдані йому пошкодженням автомобіля з вини ОСОБА_1 , завдали йому моральної шкоди, що виразилося у неможливість використовувати транспортний засіб, у зв`язку з чим у його сім`ї виникли незручності, йому та членам сім`ї доводилося пересуватися тривалий час на громадському транспорті. У зв`язку з тим, що він не працює, необхідно було докладати додаткових зусиль для пошуку коштів для ремонту автомобіля, що призводило до душевних страждань, нервово-емоційного напруження в сім`ї та негативно впливало на подружні відносини.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.

Частина друга вказаної статті передбачає, що моральна шкода, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зокрема моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частин першої, другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

З огляду на викладене, суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди врахував глибину фізичних та душевних страждань, завданих ОСОБА_2 у зв`язку з пошкодженням його транспортного засобу, наявність перешкод у реалізації своїх життєвих планів, а також вимоги розумності та справедливості, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 15 000 грн.

Висновок місцевого суду щодо визначеного судом розміру моральної шкоди є законним та обґрунтованим. Суд правильно керувався засадами розумності, виваженості та справедливості.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19), в якому, зокрема, зроблено висновок про те, що «[…] визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення».

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності визначення місцевим судом в оскаржуваному рішенні розміру відшкодування моральної шкоди зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції та є безпідставними з огляду на те, що ОСОБА_1 своїми винними діями вчинив ДТП, що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача та безумовно завдало душевних страждань та психологічних переживань ОСОБА_2 .

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 133 ЦПК УкраЇни).

Згідно з пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, відповідно до статті 137 ЦПК України, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01 вересня 2020 року у справі №640/6209/19).

Отже, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із стягненням з нього на користь позивача суми судових витрат на правничу допомогу, не навів жодних доводів та аргументів для зменшення такої суми або відмови в її стягненні, а також виходячи з обов`язку саме відповідача довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, колегія суддів, розглянувши вимоги скаржника в межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу з ОСОБА_1 у розмірі 7 000 грн.

Враховуючи те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2023 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник