РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/10918/23

Номер провадження 2-о/495/90/2024

10 квітня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Червинській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що він є сином ОСОБА_2 , яка є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням.

Останнім часом, як зауважує заявник, стан здоров`я ОСОБА_2 погіршився, у зв`язку із чим остання перебувала на амбулаторному лікуванні у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Білгород-Дністровської районної ради».

З початку прогресування хвороб у матері, а саме з 2021 року і по теперішній час Заявник за відсутністю інших осіб здійснює постійний догляд за Заінтересованою особою, яка приходиться йому матір?ю. Заявник постійно її доглядає, допомагає, купує необхідні ліки, продукти харчування, сплачує комунальні послуги.

На даний час стан здоров?я ОСОБА_2 погіршився на стільки, що призвело до значного обмеження життєдіяльності, надзвичайної залежністю віл постійного стороннього догляду, а тому виникла необхідність звернутися до суду із відповідною заявою.

Заявник є фізичною особою-підприємцем та має стабільний дохід, що дає можливість забезпечити заінтересовану особу всім необхідним: ліками; продуктами харчування. Заявник є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

У зв`язку з вищевикладеним просить суд встановити факт здійснення ОСОБА_1 постійного догляду за своєю матір?ю інвалідом другої групи ОСОБА_2 у зв?язку із відсутністю інших осіб, які здійснюють таке утримання.

Заявник у судове не з`явився, у заяві вказав про розгляд заяви за його відсутності.

Заінтересована особа, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилася, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності, проти заяви не заперечувала.

Враховуючи те, що у судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , від 15.06.1992 року.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Білгород-Дністровської міської ради Одеської області після розірвання шлюбу ОСОБА_3 /заінтересованій особі/ було повернуто дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 516088 від 25.10.2021 року ОСОБА_2 встановлена ІІ група інвалідності, причина інвалідності: загальне захворювання, безстроково.

ОСОБА_2 перебувала на амбулаторному лікуванні у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Білгород-Дністровської районної ради», що підтверджується відповідною випискою.

Суд відмовляючи в задоволені заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Під юридичними фактами слід розуміти обставини, з наявністю чи відсутністю яких діюче законодавство пов`язує певні правові наслідки.

Постійний догляд це форма догляду за особами з різними фізичними або психічними обмеженнями, що вимагає постійної присутності доглядача для надання необхідної допомоги та підтримки. Доглядачем офіційно може вважатися лише та особа, яка отримує компенсацію за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги» соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі/сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 цього Закону фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:

1) особами з інвалідністю I групи;

2) дітьми з інвалідністю;

3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;

4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися.

Відповідно до п. 9 ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

Встановлення факту того, що заявник зайнятий постійним доглядом за ОСОБА_2 , яка потребує постійного стороннього догляду на думку суду, неможливе, оскільки питання щодо встановлення постійного догляду за фізичною особою вирішується відповідно до Закону України «Про соціальні послуги», тобто у позасудовому порядку. У разі ж відмови заявнику бути надавачем соціальних послуг або у призначенні компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, як в даному випадку, він має право оскаржити таке рішення суб`єкта владних повноважень у судовому порядку. Факт того, що ОСОБА_2 перебуває під його доглядом на непрофесійній основі не потребує встановлення в судовому порядку.

Враховуючи вищезазначене, та проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги викладені у заяві задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81, 141, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Д. Анісімова