Провадження № 2/752/1310/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

20 червня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря - Гненик К.П.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом і просить:

- визначити місце проживання дитини, малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею;

- стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 15 000, 00 грн. на місяць.

Посилається в позові на те, що з 08 серпня 2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в сім`ї народилася донька ОСОБА_3 .

В травні 2023 року вона звернулася до суду з позовом про розівання шлюбу, а відповідач переїхав на проживання в м.Черкаси.

Дитина проживає разом з нею, її вихованням та утриманням займається вона, відповідач від надання матеріальної допомоги на утримання дитини ухиляється.

Зазначає, що з початку повномасштабного вторгнення Росії на територію України вона виїжджала до своїх батьків на Черкащину, деякий час там проживала разом з нею, дитина відвідувала дитячий садок та займалася з учителем.

Спочатку вона працювала дистанційно, а через деякий час повернулася до м.Києва, дитина залишилася у її батьків.

Вона відвідувала дитину на вихідні.

Після покращення безпекової ситуації в м.Києві вона забрала доньку додому до м.Києва, де вона відвідує приватну дошкільну установу.

Нею створені всі умови для належного проживання, виховання та розвитку дитини.

В свою чергу, відповідач лише двічі за 2022 рік відвідував доньку, а в подальшому спілкувався з нею по відеозв`язку.

Крім того, відповідач не приймає участі в утриманні дитини, хоч кошти на ці потреби є значними і лягають на її плечі.

Так, дитина відвідує приватний дитячий садочок, вартість якого становить 15 000, 00 грн. на місяць та додатково 5 000, 00 грн. щорічного внеску.

Необхідність саме в такому дитячому закладі викликана наявністю у ньому гідних умов для дитини.

Крім того, в зв`язку з підготовкою до школи доньці рекомендовано заняття з логопедом, вартість якого складає 1 600, 00 грн. на місяць, а також репетиторами.

Дитина відвідує сучасну музичну академію, в якій займається живописом, вартість абонементу на місяць у якій становить 3 600, 00 грн., а вартість пробного уроку склала 150, 00 грн.

Дитина відвідує школу арифметики`Соробан», вартість навчання в якій становить 2 200, 00 грн. на місяць.

Крім того, на даний час вартість дитячого одягу, ліків, засобів гігієни не відрізняється від вартості цих речей дорослих осіб.

В зв`язку з рекомендаціями лікарів, для зміцнення імунітету дитини вона відпочивала з донькою в травні 2023 року у медичному центі`ВЛАДО» в смт.Східниця Львіської області.

За квітень-травень 2023 року на утримання дитини нею було витрачено 47 685, 00 грн.

В свою чергу, відповідач працевлаштований, займається викладацькою роботою, 09 лютого 2016 року зареєстрований як ФОП на спрощеній системі оподаткування.

За час перебування в шлюбі відповідач придбав лише на своє ім`я майна на 3 160 362, 54 грн., а тому може сплачувати аліменти в зазначеному нею розмірі.

З урахуванням цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 20 червня 2023 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 22 червня 2023 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження справі. ввідповідачу та третій особі додатково копію позову з додатками.

Відповідно до ст.187 ЦПК України відповідачу був наданий строк для подання відзиву, третій особі - пояснень на позов.

14 лютого 2024 року до суду надійшла заява відповідача про часткове визнання позову.

В заяві відповідач зазначив, що з моменту окремого проживання з липня 2020 року він постійно надсилав позивачці кошти на утримання дитини.

Вважає, що розмір аліментів має становити 10 000, 00 грн., який є достатнім для дитини такого віку.

Крім того, звернув увагу на те, що обов`язок утримувати дитину несуть обоє батьків і позивачка також має можливість утримувати дитину, оскільки має гідну заробітну плату.

Заперечує проти витрат на професійну правничу допомогу в заявленому позивачкою розмірі, посилаючиь на те, що позивачка має юридичну освіту, має адвокатське свідоцтво та достатній досвід роботи за фахом.

Таким чином, має можливість самостійно представляти себе в суді, а тому він не має відношення до її вибору мати адвоката та витрат на його послуги.

Третя особа своїм правом не скористалася, пояснень на позов не подала.

Сторони та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися. Подали заяви про розгляд справи в їх відсутності.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності сторін та представника третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст.15 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ч. ч. 7, 8 та 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом ст. ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1 ст. 18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Судом встановлено, що сторони з 08 серпня 2015 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 , виданим Центральним віддідлм державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві.

В травні 2023 року позивачка звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом про розірвання шлюбу.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тривалий час сторони проживають окремо, в різних містах, дитина проживає з матір`ю.

/ а.с. 20 - 25 /

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації № 100-11950 від 05 жовтня 2023 року орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої доньки сторін з матір`ю.

/ т. 2, а.с. 103 - 105 /

Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 9 Конвенції зазначено, що якнайкращі інтереси дитини мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

З точки зору закону ст.1 СК України одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння.

Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачка, як мати, здатна забезпечити дитині належні умови для зростання, виховання та матеріального утримання, а тому вимоги в цій частині вважає обґрунтованими.

Що стосується стягнення аліментів та заявленого їх розміру, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Такий обов`язок також передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках - і своїх повнолітніх дітей.

Чинним законодавством України передбачено декілька способів стягнення аліментів.

Так, виконання батьками обов`язку утримувати дитину може здійснюватися за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні, в грошовій і (або) натуральній формі.

Крім того, батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що домовленості щодо способів утримання дитини сторони перед зверненням позивачки до суду не досягли.

Відповідач у заяві про визнання позову зазначає та підтверджує наданими доказами, що він регулярно надсилав кошти на картку позивачки на утримання дитини в різних сумах.

Даних обставин позивачка не спростовувала.

( т.3, а.с.75 - 168 )

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.ч.7,10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 2, 3 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч.ч.7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатні для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Виходячи з викладеного вище, надані сторонами докази, суд вважає за необхідне погодитися з позицією відповідача в цій частині та визначити необхідним та достатнім розмір аліменти на утримання дитини в розмірі 10 000,00 грн. на місяць.

Що стосується приведеного в позові обгрунтування заявленого позивачкою розміру аліментів та наданих доказів цьому обгрунтуванню, суд виходить з наступного.

За змістом позову розмір аліментів позивачкою обгрунтовується вартістю приватного дошкільного закладу, а також розвитком здібностей дитини.

В той же час, з точки зору ст.185 СК України, це є додатковими витратами на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що приведене позивачкою обґрунтування розміру аліментів до стягнення охоплюється саме нормою ст.185 СК України, та не впливає на розмір аліментів, які стягуються судом на утримання дитини.

В свою чергу, питання про стягнення додаткових витрат на дитину позивачка не ставить.

З урахуванням цього, рівності прав та обов`язків кожного з батьків щодо дітей, суд вважає достатнім розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 10 000, 00 грн. на місяць.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви немайнового характеру з фізичної особи справляється судовий збір, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначає, що з 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 2 684, 00 гр.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 073, 60 грн. в частині вимоги про визначення місця проживання дитини та 1 073, 60 грн. на користь держави в частині вимог про стягнення аліментів.

Щодо витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Звертаючись до суду, позивачка надала Договір про надання правової допомоги №10/05-23 від 10 травня 2023 року, укладений з Адвокатським бюро`ОМЕЛЯН ЛОЙЕРС».

Додаковою угодою до вказаного договору, підписаною в цей же день, сторони погодили розмір гонорару адвоката за представництво інтересів позивачки в Голосіївському районному суді м. Києва та Київськом апеляційному суді ( за необхідності ) в розмірі 19 000, 00 грн. та докази понесених витрат на правову допомогу.

Довідкою-розрахунком №1 приведено витрати часу адвоката на надання правової допомоги - детальний опис робіт( надання послуг).

За змістом вказаного документа адвокатом на виконання умов договору надані такі послуги:

1.консультація позивачки в усному порядку - 1 година;

2.підготовка позовної заяви - 3 години протягом 3-х днів: 11 травня 2023 року, 09 червня 2023 року та 14 червня 2023 року;

3.складання клопотання про витребування доказів - 0. 15 год. 14 червня 2023 року;

4.складання клопотання про витребування доказів - 0. 15 год 14 червня 2023 року;

5.засвідчення копій документів - додаків до позову - 1, 50 год 14 червня 2023 року;

6.складання довідки -розрахунку №1 витрат часу на надання правничої допомоги - 0,15 год. 14 червня 2023 року.

( т.1. а.с.155 - 161 )

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач, подавши заяву про визнання позову, привів заперечення в частині вартості правничої допомоги з відповідним обґрунтуванням.

Важє, що наявність у позивачки юридичної освіти та адвокатського свідоцтва не потребувало надання їй послуг правничої допомоги.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

В п.28 додаткової постанови у вказані справі вказано, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Про таке ж зазначається і в п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19.

В свою чергу, в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 922/1964/21 від 16 листопада 2022 року зазначено,що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Заперечуючи співмірність розміру витрат на правову допомогу, відповідач послався лише на те, що позивачка за фахом юрист,має свідоцтво адвоката, а тому, з його точки зору, не потребувала правничої допомоги адвоката і сама могла представляти себе в суді.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем не було доведено неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Суд при цьому враховує, що п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Крім того, реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права.

Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у рішенні від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника.

Зокрема, в абзаці 5 пункту 5 мотивувальної частини зазначеного рішення зазначається, що «закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис «кожен є вільним у виборі захисника своїх прав» (ч. 1 ст. 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин».

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.

З урахуванням цього, приведені відповідачем твердження в цій частині судом не можуть буи прийняті до уваги, а тому зазначена позивачкою сума правничої допомоги має бути відшкодована за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 7, 19, 141, 157, 160, 161, 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, Конвенцією про права дитини, Законом України « Про охорону дитинства», ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частово.

Визначити місце проживання дитини, доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 000,00 грн., починаючи з 14 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 073, 60 грн. судового збору та 19 000. 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 1073, 60 грн. судового збору на користь держави.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.В.Машкевич