П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/4770/23

Провадження № 22-ц/4815/664/24

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Гордійчук І.О.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено

поза межами судового засідання

04 квітня 2024 року в м. Рівне

Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2 ; про усунення перешкод в користуванні житлом,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2024 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Рівненської міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2 ; про усунення перешкод в користуванні житлом.

Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення сплаченого судового збору та судових витрат.

Суд дійшов такого висновку внаслідок того, що залишення позову без розгляду на підставі відповідної заяви є диспозитивним правом позивача, а розгляд справи по суті не розпочато. Отже, наявні підстави для залишення позову без розгляду. У відшкодуванні судових витрат суд відмовив, тому що нормою ст. 142 ЦПК України, якою урегульовано питання повернення судового збору у разі залишення позову (заяви) без розгляду, не передбачено повернення позивачу (заявнику) судового збору у разі подання та задоволення його заяви судом.

На ухвалу суду позивачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на її незаконність і необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та помилковому незастосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про те, що заявлені вимоги були добровільно виконані до початку розгляду справи по суті, а тому через залишення позову без розгляду за заявою позивача його судові витрати підлягають відшкодуванню. Стверджувалося про те, що розподіл судових витрат таким чином усупереч висновку міського суду передбачено ст.142 ЦПК України та ст.7 Закону України "Про судовий збір".

З наведених підстав просив змінити ухвалу суду першої інстанції та доповнити її вирішеним питання з приводу понесених позивачем судових витратах, які складаються з судового збору та витрат на проведення судової земельно-технічної експертизи.

У поданому відзиві Рівненська міська рада Рівненської області просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Покликається на те, що лише особа, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат на експертизу і тоді, коли при ухваленні рішення судом було враховано відповідний висновок. Щодо судового збору, то на переконання відповідача, за правилами ст. 142 ЦПК України та ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі подання позивачем заяви про залишення позову без розгляду та задоволення такої заяви судом судовий збір, сплачений при його поданні, позивачу не повертається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Клопотання про залишення позову без розгляду позивач мотивував тим, що перешкоди в користуванні його власністю було усунено добровільно відповідачем в позасудовому порядку. Згідно з ч. 3 ст. 257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Нормою статті 142 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" урегульовано порядок повернення судового збору.

Між тим, як правильно зазначив суд попередньої інстанції, вказаною нормою права не передбачено повернення позивачу (заявнику) судового збору у разі подання та задоволення судом його заяви про залишення позову (заяви) без розгляду.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" установлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, залишення заяви або скарги без розгляду, однак не тоді, коли заява залишається без розгляду за клопотанням заявника. Вказане виключення зазначено в уточненні до статті цього Закону, яке виділено дужками.

Залишення позову без розгляду - це одна з форм закінчення провадження у справі без винесення судового рішення по суті спору. Після залишення позову без розгляду допускається повторне звернення до суду.

Разом з тим якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача (ч.3 ст. 142 ЦПК України).

З цією метою позивач повинен подати заяву про відмову від позову, а не про залишення його без розгляду.

Якщо ж позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом, то суд своєю ухвалою закриває провадження у справі (п. 4 ч.1 ст. 255 ЦПК України).

При цьому у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.2 ст. 256 ЦПК України).

Отже, від закриття провадження у справі процесуальна дія про залишення позову без розгляду відрізняється підставами та наслідками.

Колегія суддів зважає на те, що одним з цих наслідків є неможливість відшкодування позивачу судових витрат тоді, коли ним самим подано заяву про залишення позову без розгляду, у т.ч. й витрат на проведення судової експертизи.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України закріплено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки ОСОБА_1 скористався своїм диспозитивним правом на подання до початку розгляду справи по суті заяви про залишення позову без розгляду, а не про відмову від позову, якій спонукало задоволення вимог відповідачем після його пред`явлення, тому підстави для здійснення розподілу судових витрат на користь заявника є відсутніми.

Підставою для залишення оскаржуваного судового рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.С. Шимків