ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3746/24 Справа № 201/5948/21 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 законного представника ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 законного представника ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом вселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачу на праві власності належить квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1 . Позивачка зареєстрована за вказаною адресою, проте опинилась в складних життєвих обставинах відбувала покарання за вироком суду від 21.12.2016 та була звільнена 07.04.2021. За цей час відповідач, яка є матір`ю позивача переїхала з дитиною позивача мешкати до іншої квартири, а спірну почала здавати третім особам. На даний час між сторонами склалися неприязні стосунки та відповідач перешкоджає позивачу користуватися квартирою. Позивач не може домовитися щодо даного питання мирним шляхом, тому просила суд зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 законного представника ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом вселення задоволено.

Усунено позивачу ОСОБА_2 перешкоди у праві користування житловим приміщенням шляхом її вселення в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та покладення на відповідача ОСОБА_1 зобов`язання передати позивачу ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є власником квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач зареєстрована за вказаною адресою, проте опинилась в складних життєвих обставинах, відбувала покарання за вироком суду від 21.12.2016 та була звільнена 07.04.2021.

За цей час відповідач, яка є матір`ю позивача, переїхала з дитиною позивача мешкати до іншої квартири, а спірну почала здавати третім особам.

На даний час між сторонами склалися неприязні стосунки та відповідач перешкоджає позивачу користуватися квартирою.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, згідно статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 ЖК Української РСР).

У частині першій статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частин першої, другої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі статтею 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи мають вони зареєстроване місце проживання у цьому жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 липня 2012 року в справі № 6-60цс12.

Частина перша статті 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до частини другої зазначеної статті член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права можна зробити висновок, що користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником у будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Колегія суддів, встановивши, що позивачка, маючи право користування спірним житлом, ним не користується у зв`язку з перешкодами, що чинить власник квартири, керуючись положеннями ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України дійшла висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, і такий спосіб захисту, з урахуванням правовідносин, які виникли у цій справі, є ефективним із застосуванням заходів щодо вселення шляхом передачі ключів.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази сторін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо задоволення вимог про усунення позивачу ОСОБА_2 перешкоди у праві користування житловим приміщенням шляхом її вселення в квартиру. Однак, судом першої інстанції не вірно застосовано норми матеріального права, оскільки правовим обґрунтуванням прийнятого рішення суд визначив норми матеріального права, які визначають підстави для вселення саме власника нерухомого майна, а не користувача такого майна.

Судова колегія вважає безпідставними посилання апелянта на те, що позивачем не надано доказів того, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою, оскільки таке твердження спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: