Справа № 159/29/24
Провадження № 2/159/399/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Грідяєвої М.В.

при секретарі Шокот С.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковель в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітейи, третя особа орган опіки та піклування Ковельської міської ради,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, третя особи орган опіки та піклування Ковельської міської ради, вказуючи на те, що з відповідачкою перебував у шлюбі з 06.04.2001 року, який рішенням Ковельського міськрайонного суду від 22.01.2018 року розірвано. Під час перебування в шлюбі народилось шестеро дітей, троє з яких є неповнолітніми: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають разом з ним. Він самостійно опікується інтересами і потребами дітей. Піклується про них, займається їх вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дітей. Вважає, що проживання дітей з ним відповідає інтересам дітей, він не буде чинити перешкод матері у спілкуванні з дітьми та отримання її піклування, розлучення дітей з ним негативно вплине на їх психологічний стан. Його колишня дружина ОСОБА_2 залишила сім`ю та стала проживати окремо, участі у вихованні та догляді дітей не приймає, аліменти не сплачує, не заперечує щоб діти проживали з ним. Рішенням Ковельської міської ради від 13.04.2023 року затверджено висновок служби у справах дітей щодо визначення місця проживання дітей: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 разом з ним. Посилається на норми СК України, Закону України «Про охорону дитинства». Просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно письмової заяви просить розглянути справу без його участі, позов підтримує, просить його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд ухвалив слухати справу заочно.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Ковельської міської ради, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно письмової заяви просить розглянути справу без його участі, проти позову не заперечує, аргументи викладені в позові обґрунтовані та відповідають інтересам дітей.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, третя особа орган опіки та піклування Ковельської міської ради, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно свідоцтв про народження, ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , які зареєстровані за адресою проживання: АДРЕСА_1 , їх батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.01.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.01.2007 року, ОСОБА_1 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 26.03.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що за цією адресою проживають та мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 . Зі слів ОСОБА_1 мати дітей не проживає з дітьми з 2015 року, не займається їх вихованням, навчанням та утриманням. Батьком ОСОБА_1 створено належні умови для виховання, навчання та утримання дітей.

Рішенням Ковельської міської ради від 13.04.2023 року №113 затверджено висновок служби у справах дітей про визначення місця проживання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 26.03.2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 Батько здійснює всесторонній догляд за дітьми, діти чисті, охайні, гарно одягнені, який готує їм їжу, прибирає житло, створює сприятливий сімейний клімат для їх здорового виховання та розвитку. Мати участі у вихованні дітей не приймає, із ними не проживає, її місце проживання та перебування не встановлено.

Згідно висновку служби у справах дітей щодо визначення місця проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , розглянувши заяву про визначення місця проживання дітей, встановлено, що у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народились діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Шлюб розірвано. Батьками не надано документів, які підтверджують, що діти передані комусь із батьків на спільне виховання та проживання. 28.03.2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини були присутні батько та діти, як підтвердили факт спільного проживання з батьком ОСОБА_1 . Мама, ОСОБА_2 написала заяву від 06.03.2023 року про те, що не заперечує щодо визначення місця проживання дітей спільно з батьком. При вирішенні питання спору між батьками про місце проживання дітей, в першу чергу, враховані їх інтереси, а тому відсутні об`єктивні чинники, які б вказували на недоцільність визначення місця проживання дітей за адресою їх батька. Вважають доцільнім визначити місця проживання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28.03.2024 року, ОСОБА_2 , 1983 року народження в пункті пропуску Бориспіль 16.09.2020 року перетнула (виїхала) державний кордон України.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2021 року у справі № 542/1428/18 (провадження № 61-18612св19) зазначено, що тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Судом встановлено, ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , їх батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , діти зареєстровані та проживають разом з батьком, позивачем по справі за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач, мати дітей ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей, в 2020 році виїхала за межи України, мешкає окремо, не відвідує дітей, які мешкають та знаходяться на утриманні батька, який піклуються про них, утримує, доглядає, розвиває, спілкуються з дітьми в необхідному обсягу. Відповідач фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків відносно дітей, їх виховання. Суд звертає увагу, що зміна місця мешкання не є підставою ухилення від виконання батьківських обов`язків. Діти на засіданні комісії висловили свою згоду на визначення місця їх проживання разом з батьком.

З урахуванням викладеного, в інтересах дітей, враховуючи думку дітей, та з метою їх захисту доцільно визначити місця проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Мати дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким діти будуть проживати.

Визначаючи місце проживання дітей з батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надав першочергове значення саме інтересам дітей, так як діти мають сильний емоційний зв`язок саме з батьком.

Крім того, визначення судом місця проживання дітей з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дітей, спілкуванню з ними, що передбачено чинним законодавством, а в разі зміни обставин які впливають на вирішення спору про місце проживання дітей, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання.

Відповідно до ст.141 ЦПК України в зв`язку задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивач при поданні позову звільнений судом в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст.7, 19, 141, 161 СК України, ст.ст.10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, третя особа орган опіки та піклування Ковельської міської ради, задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на корсить держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Ковельського міськрайонного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення може бути оскаржено позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя:М. В. ГРІДЯЄВА