ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5085/24 Справа № 196/1329/23 Суддя у 1-й інстанції - Костюков Д. Г. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мальцева Ілона Миколаївна, на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року в цивільній справі номер 196/1329/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року до Царичанського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що позивач з 2005 року перебував у шлюбі із відповідачкою ОСОБА_2 . Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24.09.2018 року шлюб розірвано. Від шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Всі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачем ОСОБА_1 самостійно без участі відповідачки. Діти знаходяться на повному його утриманні впродовж приблизно 10 років ?та проживають з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка проживає окремо за адресою: АДРЕСА_2 . Для розвитку дітей він докладає всі зусилля та можливості.

Протягом десяти років відповідачка ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованість в подальшій долі дітей, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає доступ до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до внутрішнього світу.

Наведені факти вказують на те, що відповідачка ухиляється від виховання дітей, нехтує своїми обов`язками, що підтверджує відсутність її серйозного ставлення до своїх батьківських обов`язків.

Позивач просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мальцева І.М., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19.02.2024 року по цивільній справі №196/1329/23 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, без всебічно з`ясованих обставин справи, зокрема, без врахування доводів дітей, без визначення конкретних найкращих інтересів дівчат, які треба захистити цим судовим рішенням.

В матеріалах справи не має доказів того, що відповідачка має хронічні хвороби, інвалідність тощо, з яких би вбачалось, що вона не могла займатись вихованням дітей приблизно 13 років, як і доказів того, що вона працює, отримує дохід і живе життям, яке націлене на забезпечення достатнього рівня свого життя, тому суд першої інстанції помилково вважав відповідачку людиною, яка здатна забезпечити достатній рівень життя донькам і в майбутньому не «сісти їм на шию», бо її не має кому фінансово утримувати.

Висновок органів опіки ґрунтується на бажанні відповідачки спілкуватись з дітьми, хоча сама вона каже, що до них не ходить, бо «іноді зустрічає». Діти пояснювали суду, що мама спілкувалась з ними за весь цей час всього декілька разів, тільки два рази була у них вдома, спілкуватись з нею не хочуть.

Знаючи безвідповідальне довготривале відношення матері до дітей, представники органів опіки склали висновок про «недоцільність позбавлення батьківських прав», тобто поставили бажання матері спілкуватись, але при цьому нічого самій не робити, вище ніж небажання дітей спілкуватись з матір`ю через відсутність у них до неї почуттів, притаманних донькам, що люблять матір.

Не маючи доказів, які б доводили реалізацію відповідачкою свого бажання опікуватись та спілкуватись дітьми, суд не вказує, які саме заходи впливу можна застосувати до жінки, яка свідомо більше ніж 10 років самоусунулась від виховання дітей і їх утримання.

Висновок органів опіки та піклування є доказом того, що представники органу опіки та піклування не тільки не дотрималися принципу захисту дітей, а сприяли тому, щоб дівчата і позивач зрозуміли наскільки безкарна байдужість їх матері до них.

Суд мав би врахувати вік дітей: 16 і 13 років. Тобто, це вік в якому, на думку позивача, виховувати в них родинний зв`язок і повагу до матері вже пізно.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мальцева І.М. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала, з позовом не згодна, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду представники третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Смоляга О.Г. і Смірнова Т.В. апеляційну скаргу не визнали, вважали, що Орган опіки та піклування виконавчого комітету Могилівської сільської ради дійшов правильного висновку про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на батьків у разі невиконання ними батьківських зобов`язань.

Заслухавши суддю - доповідача, позивача та його представника, відповідачку, представників третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за

наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано?? згідно з рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24.09.2018 року (а.с. 23-25).

Відповідно до довідки №418 виданої 17.05.2023 року Центра надання адміністративних послуг виконавчого комітету Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_3 , фактично проживає в АДРЕСА_1 , разом з ним проживають - донька ОСОБА_5 , 2008 року народження, донька ОСОБА_6 , 2010 року народження (а.с. 12).

Згідно з довідкою Полтавського професійного ліцею №69 від 23.05.2023 року ОСОБА_5 навчається у Полтавському професійному ліцеї в групі №14 за професією «Оператор комп`ютерного набору», термін навчання з 01.2022 року по 30.06.2025 року (а.с. 14).

З довідки Полтавського професійного ліцею №269 від 23.05.2025 року вбачається, що ОСОБА_5 навчається на І курсі за спеціальністю «Оператор комп`ютерного набору»; батьки розлучені, дитина проживає з батьком; за час навчання мати ОСОБА_2 успіхами доньки не цікавиться, батьківські збори не відвідує, участі у вихованні дитини не бере; батько ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню доньки (а.с. 15).

Згідно з довідкою Могилівського ліцею ім. І.М. Шишканя №29 від 29.05.2023 року ОСОБА_6 навчається в 7 класі Могилівської філії-гімназії ім. Михайла Логвина? Могилівської сільської ради Дніпропетровської області (а.с. 19).

З довідки Могилівського ліцею ім. І.М. Шишканя №30 від 29.05.2023року вбачається, що?з початку навчання ОСОБА_6 в Могилівському ліцеї ім. Шишканя І.М. мати ОСОБА_2 не контактувала з класним керівником, не цікавиться навчанням дитини, не відвідує батьківські збори; батько виховує дитину самостійно (а.с. 20).

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , але фактично проживає в АДРЕСА_1 . Разом з ним мешкають неповнолітні діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яких він виховує без участі матері протягом 10 років, та співмешканка ОСОБА_9 . ОСОБА_1 розлучений з матір`ю неповнолітніх дітей, яка мешкає окремо, участі у вихованні дітей не приймає, з дітьми не спілкується, їхнім життям не цікавиться. ОСОБА_1 разом із сім`єю проживає у житловому будинку, який успадкував його батько ОСОБА_10 . ОСОБА_1 виховує дітей, слідкує за їх навчанням та здоров`ям, забезпечує матеріально (а.с. 22).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Могилівської сільської ради від 19.01.2024 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Могилівської сільської ради вважає недоцільним позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її дітей: ОСОБА_5 , 2008 року народження та ОСОБА_6 , 2010 року народження (а.с. 71-72).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам закону.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення прав.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (§ 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (§ 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 58).

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є

батьками неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано?? згідно з рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24.09.2018 року.

ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_3 , фактично проживає в АДРЕСА_1 , разом з доньками ОСОБА_5 , 2008 року народження, ОСОБА_6 , 2010 року народження.

Відповідно до довідки Могилівського ліцею ім. І.М. Шишканя №30 від 29.05.2023 року ?з початку навчання ОСОБА_6 в Могилівському ліцеї ім. Шишканя І.М. мати ОСОБА_2 не контактувала з класним керівником, не цікавиться навчанням дитини, не відвідує батьківські збори; батько виховує дитину самостійно.

З довідки Полтавського професійного ліцею №269 від 23.05.2025 року вбачається, що ОСОБА_5 навчається на І курсі за спеціальністю «Оператор комп`ютерного набору»; батьки розлучені, дитина проживає з батьком; за час навчання мати ОСОБА_2 успіхами доньки не цікавиться, батьківські збори не відвідує, участі у вихованні дитини не бере; батько ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню доньки.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Могилівської сільської ради від 19.01.2024 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Могилівської сільської ради вважає недоцільним позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її дітей: ОСОБА_5 , 2008 року народження та ОСОБА_6 , 2010 року народження, оскільки позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на батьків у разі невиконання ними батьківських зобов`язань. Чинним законодавством передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Мати неповнолітніх дітей ОСОБА_2 звернулася до Опікунської ради з проханням не позбавляти її батьківських прав відносно дітей. Повідомлень про неналежне виконання батьківських обов`язків батьком чи матір`ю по відношенню до своїх дітей до структурних підрозділів Могилівської сільської ради не надходило. Обмеженість спілкування матері зі своїми дітьми спричинено її фізичним станом та складним матеріальним становищем. За сприяння соціальних служб громади ОСОБА_2 уклала декларацію з лікарем, наразі вирішується питання щодо її госпіталізації з метою покращення фізичного стану, уточнення діагнозу та подальшого лікування. Пройдений курс лікування дозволить покращити її фізичний стан. Що позитивно вплине на підвищення рівня виконання ОСОБА_2 її батьківських обов`язків. На даний час спілкування матері зі своїми доньками не несе загрози для фізичного та психоемоційного стану дітей.

Виходячи з наведеного вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким

погоджується апеляційний суд, про недоведеність позивачем належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами того, що поведінка відповідачки відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дітей.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мальцева Ілона Миколаївна, залишити без задоволення, рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 червня 2024 року.

Судді: