ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року

м. Київ

справа № 346/941/23

провадження № 61-17966св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 листопада 2023 рокуу складі колегії суддів: Бойчука І. В., Пнівчук О. В., Баркова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.

Заява обґрунтована тим, що він із сім`єю проживає у будинку АДРЕСА_1 . В іншому будинку, розташованому на цьому ж подвір`ї, мешкає його сестра з дітьми та чоловіком ОСОБА_2 .

Заявник зазначав, що з серпня 2022 року ОСОБА_2 постійно вчиняє домашнє насильство стосовно нього та його родини, яке виражається в агресивній поведінці останнього, нецензурній лайці, сварках, намаганнях вчинити бійку, погрозах фізичної розправи. Для припинення таких протиправних дій він неодноразово звертався до правоохоронних органів. 16 лютого 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, попередньо кваліфікованого за частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_1 , посилаючись на те, що він є постраждалою особою, а заінтересована особа - кривдником, яка на його зауваження та зауваження працівників поліції не реагує і продовжує вчиняти домашнє насильство, він як жертва такого насильства потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому просив суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк шість місяців, яким визначити йому наступні тимчасові обмеження:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці його проживання (частині домоволодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 5 метрів до місця його проживання, зазначеного вище;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб у будь-який спосіб спілкуватися з ним;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб вести з ним листування, телефонні переговори або контактувати з ним через інші засоби зв`язку.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 серпня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини є Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII), який визначає суб`єктів, на яких він поширюється, до цих суб`єктів належать інші родичи, інші осіби, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання.

Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є один одному будь-ким із наведених суб`єктів, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, оскільки встановлені судом факти не підтверджують, що вони пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та спільне проживання. Конкретні діяння заінтересованої особи, які доводив заявник, що мали місце по відношенню до нього, не можуть кваліфікуватися як факти домашнього насильства. За таких обставин суд вважав, що відсутні підстави вважати ОСОБА_1 особою, яка постраждала від домашнього насильства, а ОСОБА_2 - його кривдником.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 серпня 2023 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Місцевий суд всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, у судовому засіданні досліджено усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості та надано їм правильну оцінку.

За результатами вирішення справи апеляційний суд погодився із висновком місцевого суду про те, що норми Закону № 2229-VIII не поширюються на сторін у цій справі, а тому відсутні підстави для застосування до ОСОБА_2 обмежувального припису.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

11 грудня 2023 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року.

Верховний Суд ухвалою від 15 січня 2024 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року.

04 березня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення ОСОБА_1 посилається на частину другу статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню на підставі пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України, оскільки апеляційний суд розглянув справу за відсутності заявника, якого належним чином не було повідомлено про дату, час і місце судового засідання.

Позиція інших учасників справи

Інший учасник справи не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають у АДРЕСА_1 , однак у різних будинках. Зокрема, в одному будинку, вказаному у технічному паспорті на домоволодіння АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_2 , сестра ОСОБА_1 (яка є дружиною ОСОБА_2 ) та батько ОСОБА_1 . В іншому будинку, який не вказаний у технічному паспорті, але розташований між будівлями, вказаними у технічному паспорті під літ. «Б» та «Г» проживають: ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_3 та троє їхніх дітей.

27 та 29 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до поліції із заявами про вчинення відносно нього 27 серпня 2022 року ОСОБА_2 домашнього насильства, на підставі чого відносно останнього було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

13 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до поліції із заявою на неправомірні дії ОСОБА_2 , але ознак адміністративного чи кримінального правопорушення в діях ОСОБА_2 правоохоронні органи не встановили, перевірка по даному факту припинена.

14 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до поліції із заявою про вчинення відносно нього ОСОБА_2 протиправних дій, зокрема через те, що останній ображав його нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, вимагав гроші за лікування батьків та наніс йому тілесні ушкодження.

На підставі вказаної заяви 16 лютого 2023 року були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000038 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.

11 квітня 2023 року ОСОБА_1 повторно звернувся до поліції із двома заявами про вчинення відносно нього його сестрою та ОСОБА_2 протиправних дій, зокрема самовільного відключення світла та газу в його будинку і просив врахувати цю заяву в ході вказаного вище кримінального провадження.

У кримінальному провадженні № 0000038 складено обвинувальний акт, за яким ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КК України, призначено судовий розгляд кримінальної справи № 346/3530/23.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій та другій статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 1 частини другої статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України (тут і надалі в редакції Кодексу, чинній на час апеляційного перегляду справи) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 14 ЦПК Українисуд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Водночас під добросовісністю варто розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Відповідно частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 130 ЦПК України).

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться. (частина перша статті 131 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно зі статтею 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 серпня 2023 року, а ухвалою від 02 листопада 2023 року призначено справу до розгляду у судовому засіданні суду апеляційної інстанції на 13 листопада 2023 року на 11 год. 30 хв. Вирішено про день та час розгляду справи повідомити учасників справи.

Згідно із довідкою про доставку електронного документу, складеною відповідальним працівником Івано-Франківського апеляційного суду, судова повістка про виклик у вказане вище судове засідання у справі № 346/941/23 була надіслана в електронний кабінет представника ОСОБА_1 - адвоката Романишина Д. В. та доставлена до його електронного кабінету 03 листопада 2023 року о 11:33:36.

Разом із цим судова повістка про виклик у судове засідання була надіслана Івано-Франківським апеляційним судом ОСОБА_1 на адресу, яка зазначена ним у поданій до суду заяві та апеляційній скарзі: АДРЕСА_1 . Така ж адреса зазначена заявником і у поданій до Верховного Суду касаційній скарзі. У матеріалах справи відсутні відомості щодо повідомлення заявником суду про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження), що передбачено частиною першою статті 131 ЦПК України.

Відповідно до Єдиного реєстру судових рішень ухвала Івано-Франківського апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду на 13 листопада 2023 року була оприлюднена 02 листопада 2023 року, забезпечено надання загального доступу до неї 03 листопада 2023 року.

За таких обставин, оцінюючи доводи касаційної скарги про те, що заявник не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, Верховний Суд бере до уваги, що повідомлення останнього про судове засідання у апеляційному суді відбулося шляхом направлення судової повістки на зазначену ним адресу; представник заявника був повідомлений про день та час розгляду справи через електронний кабінет в ЄСІТС; заявник мав можливість дізнатися про день та час розгляду справи з тексту ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року, оприлюдненої в Єдиному реєстрі судових рішень; ОСОБА_1 , як особа, яка звернулася до суду апеляційної інстанції з відповідною скаргою, не цікавився розглядом справи в суді апеляційної інстанції, хоча учасники справи повинні добросовісно користуватися своїми процесуальними правами (частина перша статті 44 ЦПК України), цікавитися розглядом своєї справи, на чому неодноразово наголошував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини.

Таким чином, посилання в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд розглянув справу без участі заявника, якого належним чином не було повідомлено по дату, час і місце судового засідання є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

З огляду на те, що апеляційний суд виконав вимоги законодавства щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи 13 листопада 2023 року, Верховний Суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду на підставі пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України.

Оскаржуване судове рішення прийнято апеляційний судом на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були надані до суду у визначеному процесуальним законом порядку та були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.

З огляду на викладене та встановлені у цій справі обставини, правильними по суті є висновки суду апеляційної інстанції.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження суду з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на те, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Щодо судових витрат

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

А. С. Олійник

І. М. Фаловська