Справа № 489/2438/24
Провадження № 2/489/1288/24
РІШЕННЯ

Іменем України

24 червня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, третя особа: ОСОБА_4 ,

встановив:

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування вимог вказала, що 29.02.1996 між її батьком ОСОБА_5 з однієї сторони та відповідачами з іншої було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_5 купив кв. АДРЕСА_1 . Вказаний договір був зареєстрований Миколаївською універсальною товарно-сировинною біржею за № 198 від 29.02.1996. Всі умови договору сторони виконали, проте договір не був посвідчений нотаріально. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_5 помер. Після його смерті у встановленому законом порядку вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки батько залишив заповіт, згідно якого заповідав їй вищевказану квартиру. Проте при зверненні до нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, оскільки договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально. На теперішній час вказаний договір підлягає визнанню дійсним в судовому порядку.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; витребувано у приватного нотаріуса ММНО Юрлової Т.Г. копію спадкової справи № 20/2021 , заведену після смерті ОСОБА_5

14.05.2024 витребувана спадкова справа надійшли на адресу суду.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.05.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась. 24.06.2024 від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі та про підтримання позовних в повному обсязі, просила позов задовольнити, судові витрати просив віднести на її рахунок.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, повідомлені судом про розгляд справи належним чином. 03.05.2024 від них на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають.

Третя особа ОСОБА_4 в судове зсідання не з`явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів і третьої особи, повідомлених про розгляд справи належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_5 (а.с. 10). Після укладення шлюбів ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 (а.с. 13)

29.02.1996 між батьком позивача ОСОБА_5 як покупцем, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як продавцями, був укладений договір № 198 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме кв. АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстрований на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі за № 198 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 (а.с. 6).

За життя, а саме 09.07.2015, ОСОБА_5 був складений заповіт, посвідчений ПН ММНО ОСОБА_8 , відповідно до якого він заповідав належну йому на праві власності кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , а належну йому на праві власності кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_9 (а.с. 8).

Згідно копії спадкової справи № 50/2021, витребуваної на запит суду, позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку та строки звернулась до приватного нотаріуса ММНО Юрлової Т.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька.

В той же час, відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.02.2024, виданої ПН ММНО ОСОБА_8 , ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на кв. АДРЕСА_1 , оскільки подані документи не відповідають вимогам законодавства, відповідно видача свідоцтва про право на спадщину неможлива (а.с. 26).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу підписаний сторонами власноручно. На теперішній час ніхто із сторін цього договору вимог щодо порушення їх прав не заявив.

Після укладання договору купівлі-продажу квартири, а саме 20.03.1996, покупцем ОСОБА_5 було зареєстровано право власності в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 17525, яке на час виникнення спірних правовідносин мало повноваження реєстраційного органу (а.с. 25).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 01.12.1995, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно із ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої спадкові права щодо отримання спадщини після смерті свого батька, який був покупцем за договором, оскільки даний договір купівлі-продажу гаражу не було посвідчено нотаріально.

З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири його сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права відносно нерухомого майна, договір виконано повністю, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки позивач не просить відшкодувати йому судові витрати, тому з урахуванням диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за можливе не здійснювати розподіл судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК та віднести судові витрати на рахунок позивача.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, третя особа: ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , укладений 29.02.1996 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_5 з іншої, зареєстрований на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі за № 198.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;

відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;

третя особа: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складено 24.06.2024.

Суддя Г.А. Микульшина