"05" червня 2024 р. Справа № 363/2683/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Дьоміна О.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що подана представником ОСОБА_3 , яка діє на підставі довіреності в інтересах дитини ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

03.06.2024 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства, визначений у ст. 13 ЦПК України, вимагає від суду розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 55 Конституції України - права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Реалізація особою права на звернення до суду здійснюється шляхом дотримання визначеної процесуальним законом процедури (порядку) захисту порушених прав, яка передбачає виконання чітких та передбачуваних вимог ЦПК України щодо форми, змісту позовної заяви, документів, які додаються до неї.

Так, вимоги щодо змісту та форми позовних заяв визначені ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 175 ЦПК України - позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Частиною 7 ст. 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

Суд зазначає, що реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 року за №3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Таким чином, обов`язок суду перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в суді свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки. Отже, суд зобов`язаний перевірити щонайменше дві складові представництва, а саме: 1) факт наявності повноважень на представництво інтересів певної особи та 2) обсяг таких повноважень, зокрема право на звернення з відповідним процесуальним документом до суду у конкретний момент часу.

Зі змісту поданого до суду позову вбачається, що він подається від імені двох позивачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одним представником ОСОБА_3 , позовна заява подана та підписана останньою.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України - представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у ст. 61 цього Кодексу.

Одна й та сама особа може бути одночасно представником декількох позивачів або декількох відповідачів або декількох третіх осіб на одній стороні, за умови відсутності конфлікту інтересів між ними (ч. 3 ст. 60 ЦПК України).

Так, на підтвердження повноважень представника саме двох позивачів - ОСОБА_3 до позовної заяви долучено копію довіреності від 07.03.2024 року, якою лише один позивач ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 бути його представником в усіх установах, підприємствах та організаціях (зокрема, але не виключно в органах державної влади, в тому числі органах судової влади) з усіх питань пов`язаних із призначенням, нарахуванням та виплатою державної соціальної допомоги дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які перебувають у прийомній сім`ї (дитячому будинку сімейного типу), грошового забезпечення прийомним батькам (батькам вихователем) ОСОБА_1 і ОСОБА_6 .

Разом з цим, судом встановлено, що позивачами у справі є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак вказаною вище довіреністю уповноважено представника ОСОБА_3 , що подала до суду та підписала від імені двох позивачів позовну заяву, вчиняти певні процесуальні дії лише в інтересах позивача ОСОБА_1 , а довіреності від імені позивачки ОСОБА_2 представляти її інтереси в суді представнику ОСОБА_3 до позову не додано, сама позовна заява підпису позивачки ОСОБА_2 не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України - заява повертається у випадку, коли її подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Крім того, зі змісту довіреності слідує, що позивач ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 бути його представником в усіх установах, підприємствах та організаціях (зокрема, але не виключно в органах державної влади, в тому числі органах судової влади) з усіх питань: пов`язаних із призначенням, нарахуванням та виплатою державної соціальної допомоги дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які перебувають у прийомній сім`ї (дитячому будинку сімейного типу), грошового забезпечення прийомним батькам (батькам вихователем) ОСОБА_1 і О.В.

При цьому, довіреність не містить відомостей щодо повноважень ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_1 , звертатися до суду із позовними заявами, які стосуються вирішення питання стягнення аліментів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вказана позовна заява від імені двох позивачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка подана представником лише одного позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 , підписана особою яка не має права її підписувати, а відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Згідно вимог ч. 6 ст. 185 ЦПК України - про повернення позовної зави суд постановляє ухвалу. Копія позовної заяви залишається в суді.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. А відтак позивачі мають право повторно звернутись до суду з вищевказаним позовом у встановленому законом порядку.

При цьому слід звернути увагу на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Таким чином, повернення позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних вище невідповідностей вимогам закону, позивачі мають право повторного звернення до суду із позовом.

Керуючись ст. ст. 175, 185, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що подана представником ОСОБА_3 , яка діє на підставі довіреності в інтересах дитини ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, про стягнення аліментів, повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачам, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.П. Дьоміна