ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5071/24 Справа № 171/833/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

секретар судового засідання Бортник В.А.

сторони справи

позивач Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк"

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року, ухваленого суддею Чумак Т.А. в смт.Апостолове, Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованності,

В обґрунтування позову зазначив, що 07.07.2008 року між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір.

Відповідно укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі у розмірі 17 357.00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних, та відповідачка зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 14.03.2016 року має заборгованість в сумі 48 851,38 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 1219071,06 грн. із них: заборгованість за кредитом у розмірі 16 529,00 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 430083,94 грн., сума заборгованості за відсотками у розмірі 15 928,52 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 414 459,49 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 8 615,22 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 224 167,75 грн., за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 5 778,64 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 150 359,88 грн.

У добровільному порядку відповідачка зазначену суму боргу сплатити відмовляється, тому на підставі вищевказаного позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість та витрати по справі.

Заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованності задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" заборгованість за кредитним договором станом на 14.03.2016 року в сумі 48 851,38 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 1 219 071,06 грн. із них: заборгованість за кредитом у розмірі 16 529,00 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 430 083,94 грн., сума заборгованості за відсотками у розмірі 15 928,52 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 414 459,49 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 8 615,22 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 224 167,75 грн., за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 5 778,64 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 150 359,88 грн.

Стягнуто із ОСОБА_3 судовий збір на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в сумі 18 286 гр.07 коп.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 березня 2024 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

При цьому, скаржник зазначає, що вона не отримувала від суду ні судові повістки, ні ухвалу про відкриття провадження, ні саме оскаржуване судове рішення, тобто відповідач не була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 26 липня 2016 року, що є порушенням норм процесуального права та підставою для скасування рішення суду.

Вказує, що на момент ухвалення заочного рішення відбулося лише одне судове засідання (26 липня 2016 року), тому для проведення заочного розгляду справи, суд першої інстанції не дотримався критерію повторної неявки відповідача, тобто у суду були відсутні підстави для заочного розгляду справи.

Звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_3 за документами посвідчення особи, паспорта громадянки України з 2015 року має прізвище ОСОБА_5 , а не ОСОБА_6 , станом на 20.05.2009 по 26.03.2019 роки була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що зокрема підтверджено її паспортом, видани Апостолівським РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 30 червня 2015 року. Вказує, що судом повістки надсилались на іншу адресу, а саме: АДРЕСА_2 .

Окремо звертає увагу суду на те, що вона не укладала будь яких (правочинів) кредитних договорів з ПАТ «Укрсоцбанк», не отримувала від банківської установи грошових коштів та на теперішній час має підозри, що ОСОБА_7 (сестра її чоловіка), з якою вони разом проживали в одному будинку станом на 2008-2015р.р. та яка тричі викрадала її паспорт, ідентифікаційний код та мала можливість оформити на її ім`я кредит та привласнити грошові кошти та витратити їх для особистих потреб.

Вказує, що у неї тричі викрадали документи, у двох випадках заяви розглядав дільничний, у третьому випадку заяву розглядало Апостоловське відділення поліції, що підтверджено довідкою №594 від 01.02.2016 доданою до апеляційної скарги, яка підписана начальником Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області полковником поліції Гродецьким О.Й.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку відповідача ОСОБА_8 , яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким відмовити Банку у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитного боргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 07.07.2008 між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, що підтверджується відповідним кредитним договором (а.с. 6-8).

Відповідно укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі у розмірі 17 357.00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних, а відповідачка зобовязалася повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Проте, відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 14.03.2016 року має заборгованість в сумі 48 851,38 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 1219071,06 грн. із них: заборгованість за кредитом у розмірі 16529,00 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 430083,94 грн., сума заборгованості за відсотками у розмірі 15 928,52 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 414 459,49 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 8 615,22 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 224 167,75 грн., за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 5 778,64 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 150 359,88 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-5).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог, виходив з встановлених обставин справи, а саме з того, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачка зобов`язалася сплачувати кредит за користування кредитом кожного місяця, однак відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вище норм закону, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.

Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до положень частин 1-2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог суду першої інстанції було надано наступні докази: Договір кредиту №991/08-АВ/014 від 07 липня 2008 року на купівлю автотранспортних засобів, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та фізичною особою ОСОБА_9 ; ксерокопія паспорта ОСОБА_9 серії НОМЕР_1 , виданий Апостолівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 26 лютого 2004 року, в якому зокрема зазначено, що ОСОБА_9 з 24 березня 2004 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; копію картки платника податків № НОМЕР_2 від 13.08.2007; копію заяви на видачу готівки №авт/205031 від 07 липня 2008 на суму 17 357,00 доларів США, що еквівалентно 84 009,62 грн.; розрахунок кредитної заборгованості (а.с.4-11).

У п. 1.1 Договору визначено, що кредитор надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 17 357,00 доларів США зі сплатою 13,50% річних та наступним порядком погашення суми заборгованості до 15 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в п.п. 1.1.1 п.1.1 ст.1 Договору. Кінцевим терміном повернення основної заборгованості визначено до 06 липня 2015 року.

Відповідно до п. 1.2. Договору кредит надається позичальнику для оплати придбаного автомобіля марки «HYUNDAI модель «ACCENT, 2008 року випуску, світло-синього кольору, згідно з договором купівлі-продажу №19/06/2 від 19 червня 2008, укладеним з ТОВ «НЕРУДПРОМ».

Відповідно до п. 1.3.1 Договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченою заставною вимогою, сторони укладають з ОСОБА_9 Договір застави транспортного засобу, визначеного п.1.2 цього Договору, заставною вартістю 86 400,00 грн.

У п.2.1 Договору визначено, що надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (доларів США) з позичкового рахунку № НОМЕР_3 шляхом конвертації через касу банку для подальшого перерахування позичальником на цілі, визначені у п.1.2 цього Договору.

Окрім того, Договір містить заяву ОСОБА_10 чоловіка позичальника ОСОБА_9 , якою останній надав згоду своїй дружині ОСОБА_9 на укладення вищевикладеного договору та підтвердив своє ознайомлення з умовами договору, заперечень непорозумінь положень договору немає. Погодив умови договору власноручним підписом 07 липня 2008 року (а.с.6-8).

З копії паспорта видно, що на час укладення спірного кредитного договору ОСОБА_9 перебувала з 20.12.2003 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 (а.с.10- зворот).

Заявою на видачу готівки №авт/205031 від 07 липня 2008 встановлено, що ОСОБА_9 07 липня 2008 отримала кредит на придбання авто згідно договору 991/08/-АВ/014 від 07.07.2008 у сумі 17 357,00 доларів США, що еквівалентно 84 009,62 грн. При отриманні коштів ОСОБА_9 було пред`явлено Паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Апостолівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 26 лютого 2004, ідентифікаційний код особи НОМЕР_4 (а.с.11).

Відповідачем до апеляційної скарги додано інший Паспорт серії НОМЕР_5 , який було видано Апостолівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 30 червня 2015 року та копія картки платника податків з реєстраційним номером НОМЕР_4 , який повністю співпадає з реєстраційним номером картки, яка подавалась Банку під час укладення спірного Договору (а.с.133).

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідноправомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинствасуду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити,із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність заявлених позивачем позовних вимог в повному обсязі і не може погодитись з доводами відповідача про те, що кредитний договір вона не укладала, грошові кошти не отримувала, оскільки вони спростовані наявними у справі доказами наведеними вище.

Доводи відповідача про те, що у неї сестра чоловіка, тричі викрадала паспорт та інші документи та могла оформити цей кредит на неї, належними та допустимими доказами не підтверджені (відсутній вирок суду або інші відомості про внесення відомостей до ЄРДР що вчинення відносно ОСОБА_3 кримінального правопорушення, пов`язаного з викраденням документів тощо), тому колегія суддів їх відхиляє.

Доводи відповідача про її неналежне повідомлення про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на те, що судом першої інстанції процесуальні документи (ухвала про відкриття провадження з копією позову з додатками до позову) надсилались судом 12.05.2016 на зазначену у позові адресу: АДРЕСА_3 , яка зокрема зазначена у кредитному договорі та у Паспорті громадянина України, який надавався ОСОБА_9 при укладені кредитного договору працівникам Банку, проте конверт було повернено до суду з відміткою поштового відділення: «Адресат не знайдено» (а.с.20, 22-23). Також 05.08.2016 судом на вищевказану адресу відповідачу надсилалась копія заочного рішення, конверт повернуто поштовим відділенням з відміткою: «За вказаною адресою не проживає» (а.с.26-27).

Окремо слід зазначити, що відповідач скористалася своїм правом на перегляд заочного рішення судом першої інстанції та після відмови у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення, оскаржила заочне рішення в загальному порядку, тому колегія суддів вважає, що право відповідача на доступ до правосуддя порушено не було.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки рішення суду залишено без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 01 липня 2024 року

Головуючий:

Судді: