РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лавриненко Оксани Іванівни, третя особа Орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулась в суд з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лавриненко О.І. про визнання договору дійсним.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є опікуном свого сина ОСОБА_2 згідно рішення Жовтневого районного суду м. Києва від 16 грудня 1998 року.

29 жовтня 2003 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Український Промислово-Фінансовий Концерн «Славутич» було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Про цей правочин було відомо їй та батьку ОСОБА_2 , жодних претензій чи заперечень у них не було. Вони вважали цей правочин дійсним, оскільки він був укладений на користь їй сина та вся родина вже тривалий час проживала в цій квартирі.

З метою укладення договору довічного утримання вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лавриненко О.І.

Разом з тим, нотаріус відмовила у нотаріальному посвідченні договору довічного утримання, зазначивши, що договір купівлі-продажу квартири від 29 жовтня 2003 року є нікчемним, оскільки він підписаний особисто ОСОБА_2 , який станом на дату укладення цього договору був визнаний недієздатним.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати договір купівлі-продажу квартири від 29 жовтня 2003 року, укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ «Український Промислово-Фінансовий Концерн «Славутич», дійсним.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

У березні 2024 року позивач подала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 47-52).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 березня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову та просили їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 66).

У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву відповідача, з якого вбачається, що вона просить розглядати справу у її відсутність. Зазначено, що ОСОБА_2 набув право власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 жовтня 2003 року. Проте, рішенням Жовтневого районного суду м. Києва від 16 грудня 1998 року ОСОБА_2 було визнано недієздатним. Тому станом на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 29 жовтня 2003 року сторона правочину ОСОБА_2 був недієздатним. У зв`язку з цим, в посвідченні договору довічного утримання нею було відмовлено. Оскільки правочин був укладений не опікуном, а самим ОСОБА_2 , вона не може визнати цей правочин дійсним та посвідчувати будь-які інші правочини на підставі такого договору. Вона не ставить від сумнів добросовісність набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру, проте в силу закону не може визнати право власності останнього на квартиру (а.с. 42-44).

Третя особа у судове засідання не з`явилась, її представник подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність.

У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву представника третьої особи, з якого вбачається, що вона просить задовольнити позов. Зазначено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Органі опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації як недієздатна особа. Квартира за адресою: АДРЕСА_2 перебуває на контролі як власність недієздатної особи ОСОБА_2 . Договір купівлі-продажу квартири від 29 жовтня 2003 року є реальним, а не фіктивним. ОСОБА_2 зареєстрований у цій квартирі з 16 грудня 2003 року. Іншого житла підопічний ОСОБА_2 не має.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, покази свідка, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Києва від 16 грудня 1998 року ОСОБА_2 було визнано недієздатним (а.с. 16).

Розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації м. Києва від 01 лютого 1999 року № 84 опікунами ОСОБА_2 були призначені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 17).

29 жовтня 2003 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Український Промислово-Фінансовий Концерн «Славутич» було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 15).

20 жовтня 2023 року ОСОБА_1 як опікун недієздатного ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лавриненко О.І. для укладення та нотаріального посвідчення договору довічного утримання (догляду).

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лавриненко О.І. відмовила у посвідченні договору довічного утримання у зв`язку з тим, що на момент посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 29 жовтня 2003 року ОСОБА_2 був недієздатним, проте підписав договір особисто, тому цей договір є нікчемним в розумінні ст. 215 ЦК України (а.с. 21).

З заяви про зміну предмету позову вбачається, що позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вбачається, що договір купівлі-продажу квартири від 29 жовтня 2003 року укладений до набрання чинності ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦК УРСР (чинного на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 29 жовтня 2003 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Статтею 224 ЦК УРСР визначено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 5 договору купівлі-продажу квартири передбачено, що продаж квартири вчинено за суму 19879 гривень, які продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору.

Вбачається, що ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 , виконавши взяті на себе зобов`язання щодо сплати коштів за придбане майно.

На підтвердження зазначених обставин позивач посилається на покази свідка.

Свідок ОСОБА_4 у суді показав, що він знає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1997 року. Він допомагає їх сім`ї в якості неофіційного опікуна. Йому відомо про укладення договору купівлі-продажу квартири, оскільки він допомагав оформляти право власності на квартиру. Спірна квартира купувалась зі згоди батьків ОСОБА_2 .

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частинами 1, 3, 4 ст. 334 ЦК України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності на майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення прав у нотаріальному порядку.

Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що у ОСОБА_2 існують перешкоди для оформлення майнових прав у нотаріальному порядку, тому суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

За таких обставин, вимога позивача про визнання за права власності на спірну квартиру ґрунтується на законі.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 321, 328, 334, 392 ЦК України, статтями 153, 224 ЦК УРСР, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), яка діє в інтересах ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лавриненко Оксани Іванівни (м. Київ, вул. Гната Юри, 8), третя особа Орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (м. Київ, просп. Повітрофлотський, 41) про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 10 червня 2024 року.

Суддя: