Справа №442/3913/24
Провадження №2/442/1009/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі - головуючої судді - Курус Р.І., розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

14.05.2024 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на свою користь суму заборгованість за договором позики грошових коштів від 18.11.2021 року у сумі основного боргу в розмірі 237310,80 грн., інфляційних втрат 17333,52 грн. та 3% річних 9751,53 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2643,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.11.2021 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 159088,20 грн., що є еквівалентом 6000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент укладення договору позики та зобов`язується повернути Позикодавцеві суму грошових коштів, що буде еквівалентом 6000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент повернення грошових коштів строком до 18.11.2022 року.

Не заважаючи на те, що положеннями п.4 Договору позики на Позичальника покладено обов`язок повернути кошти Позикодавцю, станом на день звернення до суду відповідач не виконав своїх зобов`язань да договором позики та не повернув належні йому грошові кошти.

Положеннями п.7 договору позики передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Оскільки у добровільному порядку відповідач не повернув кошти, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

15.05.2024 суддею отримано відповідь №591860 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача.

Ухвалою від 15.05.2024 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 12.06.2024. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Ухвалою від 15.05.2024 заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову частково задоволено, шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 .

Як вбачається з відстеження з сайту «Укрпошта» поштову кореспонденцію ухвалу з додатками, відповідач отримав особисто 25.05.2024.

Суд доходить висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, будь яких повідомлень про зміну адреси відповідач суду не подавав, а відтак, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11, ч. 12 ст. 128 ЦПК України вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Відзив від відповідача на позовну заяву не надходив.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріалами справи встановлено, що 18.11.2021 року було укладено договір позики грошових коштів між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник). Згідно п.1 даного договору Позикодавець передав у власність Позичальнику, а Позичальник прийняв грошові кошти в сумі 159088,20 гривень, що еквівалентом 6000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент укладення даного Договору та зобов`язується повернути Позикодавцеві суму грошових коштів, що буде еквівалентом 6000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент повернення грошових коштів, строком до 18.11.2022 року.

В п.2 договору зазначено, що сума позики, встановлена п.1 договору, отримана Позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі.

Договором передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві суму позики, визначену цим договором. Позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (п.4, п.6 договору).

Положеннями п.7 договору позики встановлено, що у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Документом, що підтверджує безспірність заборгованості Позичальника та встановлює прострочення виконання зобов`язання буде вважатися розписка Позичальника (п.8 договору).

Згідно вказаної розписки від 18.11.2021 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 автомобіль марки пежо 3008, 2012 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 , колір сірий, VIN код НОМЕР_2 , та зобов`язується повернути кошти в сумі 6000 дол США в термін до 18.11.2022 року відповідно до договору позики від 18.11.2021., а.с.5.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, а отже зобов`язаний повернути позивачу суму боргу у розмірі 237310,80 гривень (6000 х 39,5518 грн. за 1 долар США).

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних, слід зазначити наступне.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У випадку, коли позичальник своєчасно не повертає борг, то згідно статті 625 ЦК України він має сплатити суму боргу, а також інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18).

Тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).

За розрахунком сторони позивача в його позові, за договором позики грошових коштів від 18 листопада 2021 року відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати становлять 17333,52 гривень, а 3% річних становлять 9751,53 гривень.

Доказів на спростування зазначених позивачем обставин відповідачем суду не надано.

Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі та необхідність стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за договором позики грошових коштів від 18.11.2021 у розмірі 237310,80 грн. (грошові кошти, позичені за договором позики), 3 % річних від суми боргу, що складають 9751,53 гривень, 17333,52 гривні - індекс інфляції.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1, п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача.

Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення 2643,96 гривень судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 169, 206, 224, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-281, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 23, 509 526, 545, 549, 551, 599, 610, 611, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1051, 1167 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики грошових коштів від 18 листопада 2021 року в розмірі 237 310,80 гривень (двісті тридцять сім тисяч триста десять гривень 80 копійок), 3 % річних від суми боргу в розмірі 9751,53 гривень (дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят одна гривня, 53 коп.), індекс інфляції в розмірі 17 333,52 гривень (сімнадцять тисяч триста тридцять три гривні, 52 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2643,96 гривень (дві тисячі шістсот сорок три грн. 96 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення рішення 12 червня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий органом 4652, 22.07.2020, місце реєстрації - АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Дрогобицьким МВ ГУМВС України у Львівській області 16.07.2013, РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Головуюча - суддя Курус Р.І.