ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року

м. Київ

справа № 522/10342/20

провадження № 61-17504св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , державний реєстратор Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алексєєва Юлія Сергіївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Самодурова Наталія Валеріївна, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2022 рокуу складі судді Шенцевої О. П. та постанову Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Кострицького В. В., Назарової М. В., Лозко Ю. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алексєєвої Ю. С., у якому просив:

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 від 18 червня 2018 року № 26802087 на квартиру загальною площею 143,5 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомості 101);

- припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру загальною площею 143,5 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 горище будинку АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні горищем будинку АДРЕСА_2 , та забезпечити безперешкодний і вільний доступ у будь-який час до нього;

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_3 . Як і інші власники квартир він є власником допоміжних приміщень у вказаному багатоквартирному будинку.

Позивачу стало відомо, що власницею квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ОСОБА_2 було об`єднано належні останній квартири в одну самостійну квартиру АДРЕСА_4 та зареєстровано за собою право власності на цю квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Під час об`єднання вказаних вище квартир ОСОБА_2 без згоди інших співвласників будинку захопила частину допоміжних приміщень, а саме - горище, внаслідок чого грубо порушила його права співвласника багатоквартирного будинку на вільне володіння і користування майном загального користування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алєксєєвої Ю. С. про скасування державної реєстрації, припинення права власності, витребування майна, зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні горищем - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що судом не встановлено порушень при проведенні державної реєстрації права власності ОСОБА_2 .

Разом з тим, суд зазначив, що позивач не надав належних доказів, які б свідчили, що приміщенням горища незаконно володіє ОСОБА_2 , а тому вимоги про витребування з незаконного володіння горища є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Також суду не надано належних доказів здійснення відповідачкою перешкод у користуванні горищем, у зв`язку із чим позовні вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні горищем задоволенню також не підлягають.

При цьому, суд не прийняв до уваги висновок експерта № 102/2021 від 03 червня 2022 року, оскільки вважав його неналежним доказом щодо спірних правовідносин сторін по справі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Самодурова Н. В. оскаржила його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Самодурової Н. В. залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2022 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

08 грудня 2023 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Самодурової Н. В. в системі «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року.

В касаційній скарзі заявник просив суд скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 22 січня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Василін В. В. просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

08 лютого 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами встановлено, що згідно договору дарування частини квартири від 12 жовтня 2004 року ОСОБА_1 є власником частини квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 73,7 кв.м, житловою площею 49,8 кв.м, що також підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 12 жовтня 2004 року № 191683.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 жовтня 2018 року № 1 травня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В. В., на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2018 року № 257 було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру, загальною площею 33 кв.м, житловою площею 24,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 . Об`єкт нерухомого майна закрито, право власності погашено (із закриттям розділу) 18.06.2018, підстава: об`єднання об`єктів нерухомого майна, відомості внесено: 26.06.2018 державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алексєєвою Ю. С.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 жовтня 2018 року № 1 травня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В. В., на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2018 року № 258 було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на однокімнатну квартиру, загальною площею 14,9 кв.м, житловою площею 14,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_6 . Об`єкт нерухомого майна закрито, право власності погашено (із закриттям розділу) 18.06.2018, підстава: об`єднання об`єктів нерухомого майна, відомості внесено: 26.06.2018 державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алексєєвою Ю. С.

18 червня 2018 року державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алексєєвою Ю. С. зареєстровано право власності ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 143,5 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , рееєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, відомості внесено: 26.06.2018. Підстава виникнення права власності: висновок щодо технічного стану та можливості об`єднання об`єктів нерухомого майна (квартири АДРЕСА_4 та квартири АДРЕСА_5 ), серія та номер: 14-06-01с/2018, виданий 14.06.2018, видавний: ПП «УКРЕЛТРАНС»; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 14 червня 2018 року, видавник ПП «УКРЕЛТРАНС».

Згідно технічному паспорту від 14 червня 2018 року, виготовленому ПП «УКРЕЛТРАНС» за замовленням ОСОБА_2 , квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 143,5 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м, підсобною площею 115,2 кв.м, розташована на V, мансард. поверсі V-поверхового будинку та складається із 2-х житлових кімнат (1-а - 13,1 кв.м, 2-а - 15,2 кв.м), кухні площею 14,0 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 3,3 кв.м, коридору площею 10,8 кв.м, підсобних приміщень площею 51,1 кв.м, 36,0 кв.м.

Згідновисновку від 03 червня 2022 року № 102/2021 будівельно-технічної експертизи для подання до суду по цивільній справі № 522/10342/20, проведеної експертом ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С. С.» Мазуровою І. С. на підставі заяви ОСОБА_1 від 08 грудня 2021 року:

- виходячи з результатів проведеного огляду доступів на горища обстежуваного житлового будинку АДРЕСА_2 , встановлено, що доступ на частину горища, а саме вхід на який здійснюється з під`їзду в південно-західному дворовому фасаді будинку, де розташовані підсобні приміщення площею 36,0 м2 і 51,1 м2, що входять до складу квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку, позначені в технічному паспорті від 14 червня 2018 року, виготовленим ПП «УКРЕЛТРАНС», для мешканців будинку - відсутній, через об`єднання двох квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_7 , що належать ОСОБА_2 , а саме перекриттям проходу по сходовій клітині, шляхом влаштування металевих дверей;

- виходячи з результатів дослідження наданої Замовником документації, результатів проведеного огляду, а також зіставлення технічних параметрів з інформацією, яка міститься в наданих Заявником документах та проведеним оглядом, відповідно до вимог нормативних законодавчо-технічних та правових актів у галузі будівництва, встановлено, що мансарда, що входить до складу квартири АДРЕСА_4 , позначена в технічному паспорті від 14 червня 2018 року, виготовленому ПП «УКРЕЛТРАНС», як підсобні приміщення площею: 36,0 м2 і 51,1 м2, являється горищем житлового будинку АДРЕСА_2 , а саме зазначені підсобні приміщення обстежуваної квартири АДРЕСА_4 утворилися у просторі горища, а саме між поверхнею покриття (даху), зовнішніми стінами і перекриттям верхнього поверху. Підсобне приміщення площею 51,1 м2, що входить до складу квартири АДРЕСА_4 , при проведеному дослідженні, розташоване над житловими приміщеннями АДРЕСА_8 вказаного будинку;

- з результатів проведеного огляду встановлено, що дійсно на горищі, вхід на який здійснюється з під`їзду в північно-східному дворовому фасаду житлового будинку АДРЕСА_2 , знаходяться інженерні комунікації, а саме: загальнобудинкові мережі теплопостачання, які необхідні для обслуговування вказаного будинку, в тому числі і в підсобних приміщеннях площею: 36,0 м2 і 51,1 м2 (мансарді), що входять до складу квартири АДРЕСА_4 , які відповідно до вимог нормативної законодавчо-технічних та правових актів у галузі будівництва відносяться до технічного оснащення житлового будинку' АДРЕСА_2 ;

- підсобні приміщення площею: 36,0 м2 і 51,1 м2 , що входять до складу квартири АДРЕСА_9 , позначені в технічному паспорті від 14 червня 2018 року, виготовленим ПП «УКРЕЛТРАНС», які за своїм функціональним призначенням передбачені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, таким чином відповідно до вимог нормативних законодавчо-правових актів у галузі будівництва, являються допоміжними приміщеннями вказаного житлового будинку № 75.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції

не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частинами першою, другою статті 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до частин першої, другої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 369 ЦК України).

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 вказаного Закону наведено у рішенні Конституційного Суду від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 зі змінами згідно з рішенням Конституційного Суду від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 визначено: «1.1. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.».

Таким чином, допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону, стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій.

Аналогічні приписи містить частина друга статті 382 ЦК України, згідно з якою власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, у тому числі і власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Крім того, згідно частини першої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Отже, не потрібно встановлювати право власності співвласників багатоквартирного будинку на приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), оскільки вони перебувають у спільній власності всіх співвласників багатоквартирного будинку в силу закону.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 рокуу справі № 915/1096/18.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку визначені Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року

№ 417-VIII (далі - Закон № 417-VIII). Цей Закон, зокрема, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону Закон № 417-VIIIвстановлено, що спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Статтею шостою Закону Закон № 417-VIIIвизначено, що співвласники мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника; одержувати інформацію про технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, умови його утримання та експлуатації, витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та надходження, отримані від його використання; безоплатно одержувати інформацію про суб`єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку і площу таких квартир та приміщень у порядку і межах, визначених законом; ознайомлюватися з рішеннями (протоколами) зборів співвласників, листками опитування, робити з них копії; на відшкодування винною особою збитків, завданих спільному майну багатоквартирного будинку, у розмірі, що відповідає частці кожного співвласника; інші права, визначені законом. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 10 Житлового кодексу України визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

Порядок здійснення переобладнання та перепланування жилого приміщення визначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій (далі - Правила), затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76.

Пунктом 3.2.1 Правил установлено, що на горищах та технічних поверхах повинен забезпечуватися: температурно - вологісний режим горищних приміщень, що перешкоджає випаданню конденсату на поверхні захисних конструкцій; доступ до всіх елементів і чистота горищного приміщення. Горищні приміщення не повинні бути захаращені будівельним сміттям, домашніми й іншими речами та обладнанням; використання горищних приміщень під майстерні, для сушіння білизни і під складські приміщення не допускається (пункти 3.2.5, 3.2.7 Правил).

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те,

що співвласники горища - власники квартир у багатоквартирному будинку, зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, у якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення. Допоміжні приміщення, а саме горище, яке призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, не підлягає приватизації та не може бути поділене і виділене власнику квартири в багатоквартирному житловому будинку без втрати його функціонального призначення.

У пункті 1.3 Рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 зазначено, що питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що будь-які переобладнання або перепланування допоміжних приміщень у жилих багатоквартирних будинках можуть проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку. Право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Отже, щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь-яка дія стосовно переобладнання чи реконструкції допоміжних приміщень вимагає погодження всіх співвласників. Для проведення власником приватного житлового фонду переобладнання і перепланування житлових приміщень, зокрема тих, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, необхідний дозвіл власника будинку (квартири). На підставі дозволу співвласників на проведення переобладнання і перепланування житлових приміщень власник звертається до виконавчого комітету місцевої ради. За відсутності нотаріально завіреної копії згоди співвласників приміщення загального користування, а саме горища над квартирою, містобудівні умови та обмеження є такими, що видані з порушенням установленого законодавством порядку.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 725/6193/21 (провадження № 61-11791 св 22).

Відповідно до частини другої статті 5 Закону Закон № 417-VIII спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Право спільної сумісної власності не передбачає визначення часток співвласників у праві спільної власності, на відміну від права спільної часткової власності, учасник якої наділений правом вимагати виділення йому в натурі частини майна у володіння та користування (частини друга - четверта статті 358 ЦК України), а також самостійно розпоряджатися своєю часткою (стаття 361 ЦК України).

Проте співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, не тільки володіють та користуються, але й розпоряджаються таким майном за спільною згодою.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

У статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що переобладнання або перепланування допоміжних приміщень може бути здійснено з дотримання встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачка під час об`єднання квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , захопила частину допоміжних приміщень, а саме - горище, без згоди співвласників багатоквартирного будинку, внаслідок чого грубо порушила його права на вільне володіння і користування майном загального користування.

Встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 29 травня 2018 року № 257, № 258 набула у приватну власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_10 .

18 червня 2018 року державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алексєєвою Ю. С. зареєстровано право власності ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 143,5 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , рееєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, відомості внесено: 26.06.2018. Підстава виникнення права власності: висновок щодо технічного стану та можливості об`єднання об`єктів нерухомого майна (квартири АДРЕСА_4 та квартири АДРЕСА_5 ), серія та номер: 14-06-01с/2018, виданий 14.06.2018, видавний: ПП «УКРЕЛТРАНС»; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 14 червня 2018 року, видавник ПП «УКРЕЛТРАНС».

Згідно технічному паспорту від 14 червня 2018 року, виготовленому ПП «УКРЕЛТРАНС» за замовленням ОСОБА_2 , квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 143,5 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м, підсобною площею 115,2 кв.м, розташована на V, мансард. поверсі V-поверхового будинку та складається із 2-х житлових кімнат (1-а - 13,1 кв.м, 2-а - 15,2 кв.м), кухні площею 14,0 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 3,3 кв.м, коридору площею 10,8 кв.м, підсобних приміщень площею 51,1 кв.м, 36,0 кв.м.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що при розгляді справи не встановлено порушень при проведенні державної реєстрації права власності ОСОБА_2 .

При цьому суд зазначив, що позивач не надав належних доказів, які б свідчили, що приміщенням горища незаконно володіє ОСОБА_2 , а тому вимоги про витребування з незаконного володіння горища є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Також суд зазначив, що позивачем не надано належних доказів здійснення відповідачкою перешкод у користуванні горищем, у зв`язку із чим позовні вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні горищем задоволенню також не підлягають.

Разом з тим, суди не прийняли до уваги та не надали належної оцінки тому факту, що внаслідок об`єднання квартири АДРЕСА_11 (загальна сума площі 2-х квартир- 47,9 кв.м (33+14,9)), виник об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 143,5 кв.м, що на 95,6 кв.м (143,5 - 47,9) перевищує загальну площу двох об`єднаних квартир. Приміщення, за рахунок яких втричі збільшилась площа належної ОСОБА_2 нерухомості в будинку АДРЕСА_2 , судами не встановлені.

Водночас, як вбачається з технічного паспорту від 14 червня 2018 року, виготовленого ПП «УКРЕЛТРАНС» за замовленням ОСОБА_2 , квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 143,5 кв.м, розташована на V та мансардному поверхах V-поверхового будинку.

Заразом, згідно відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, відомості щодо наявності мансардного поверху у вказаному будинку відсутні.

Крім того, відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 03 червня 2022 року № 102/2021, виходячи з результатів проведеного огляду доступів на горища обстежуваного житлового будинку АДРЕСА_2 , встановлено, що доступ на частину горища, а саме вхід на який здійснюється з під`їзду в південно-західному дворовому фасаді будинку, де розташовані підсобні приміщення площею 36,0 м2 і 51,1 м2, що входять до складу квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку, позначені в технічному паспорті від 14 червня 2018 року, виготовленим ПП «УКРЕЛТРАНС», для мешканців будинку - відсутній, через об`єднання двох квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_7 , що належать ОСОБА_2 , а саме перекриттям проходу по сходовій клітині, шляхом влаштування металевих дверей.

Також експертизою встановлено, що мансарда, що входить до складу квартири АДРЕСА_4 , позначена в технічному паспорті від 14 червня 2018 року, виготовленому ПП «УКРЕЛТРАНС», як підсобні приміщення площею: 36,0 м2 і 51,1 м2, являється горищем житлового будинку АДРЕСА_2 , а саме зазначені підсобні приміщення обстежуваної квартири АДРЕСА_4 утворилися у просторі горища, а саме між поверхнею покриття (даху), зовнішніми стінами і перекриттям верхнього поверху. Підсобне приміщення площею 51,1 м2, що входить до складу квартири АДРЕСА_4 , при проведеному дослідженні, розташоване над житловими приміщеннями АДРЕСА_8 вказаного будинку.

Підсобні приміщення площею: 36,0 м2 і 51,1 м2 , що входять до складу квартири АДРЕСА_9 , позначені в технічному паспорті від 14 червня 2018 року, виготовленим ПП «УКРЕЛТРАНС», які за своїм функціональним призначенням передбачені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, таким чином відповідно до вимог нормативних законодавчо-правових актів у галузі будівництва, являються допоміжними приміщеннями вказаного житлового будинку № 75.

Визначаючи вказаний висновок експерта як неналежний доказ щодо спірних правовідносин сторін по справі, суди належним чином це не обґрунтували.

Разом із тим, із змісту висновка експерта № 102/2021 від 03 червня 2022 року вбачається, що він був поданий до суду позивачем у відповідності до частини першої статті 106 ЦПК України, складений на замовлення останнього. У висновку експерта зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що відповідає частині п`ятій статті 106 ЦПК України.

Крім того, слід приймати до уваги, що в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи для вирішення відповідних питань, але вказане клопотання судом не вирішено (том 1, а. с.38).

З відповідними клопотаннями про призначення судових експертиз відповідачі не звертались, докази на спростування доводів позовної заяви та висновку експерта № 102/2021 від 03 червня 2022 року суду не надавали.

Таким чином судами належним чином не досліджено, чи відбулося при об`єднанні належних ОСОБА_2 квартир переобладнання або перепланування приміщення спільної сумісної власності - горища та чи дотримано відповідачкою при цьому встановленого законом порядку, зокрема, чи отримано на це згоду інших співвласників багатоквартирного будинку.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції на вказане належної уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у позові.

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції не можна вважати обґрунтованими, оскільки вони є передчасними і не відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Ураховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановленні фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Самодурова Наталія Валеріївна, задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алексєєвої Юлії Сергіївни, направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов