КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Шаповалова К.В.
Єдиний унікальний номер справи № 753/3425/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Соколова В.В., Поліщук Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дзявун Юлія Сергіївна, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення,

встановив:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 08 липня 2018 року в ході конфліктної ситуації ОСОБА_1 завдав позивачу тілесні ушкодження, внаслідок чого останньому довелося звернутися за медичною допомогою та витратити кошти на суму 20 234, 72 грн.

У зв`язку з даним випадком Голосіївський районним судом м. Києва розглядалося кримінальне провадження №0006613 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.

Позивача було визнано потерпілим в даному кримінальному провадженні. 29 грудня 2021 року Голосіївський районним судом м. Києва в рамках зазначеного кримінального провадження було винесено ухвалу про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Зі змісту даної ухвали вбачається, що при розгляді кримінального провадження цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 не розглядався.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати, понесені на лікування, яке йому довелося пройти внаслідок нанесення йому останнім тілесних ушкоджень у розмірі 20 234, 72 грн та моральну шкоду у розмірі 70 000 грн.

Заперечуючи проти позовної заяви, відповідач вказував, що у його діях відсутній обов`язковий елемент складу деліктного зобов`язання - вина у нанесенні тілесних ушкоджень позивачу, оскільки ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2021 року у справі №752/15846/19 ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення у зв`язку із закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Крім того, відповідач заперечував щодо визначеного розміру матеріальної шкоди, вказала, що вона є необґрунтованою та не підтвердженою належними, достатніми та допустимими доказами у справ.

Стверджував, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження факту завдання моральної шкоди внаслідок вчиненого ОСОБА_1 діяння, за умови, що його вина не була доведена та встановлена у відповідному порядку.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у порядку відшкодування матеріальної шкоди - 18 210,71 грн та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

В іншій частині позовних вимог, а також у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених позивачем на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи № 752/15846/19 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1318,41 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у межах кримінального провадження щодо ОСОБА_1 не була встановлена його вина у вчиненні злочину, тому відсутні підстави для відшкодування шкоди. Вказує, що розмір стягнутої судом матеріальної шкоди не підтверджується належними доказами. Зазначає, що розмір моральної шкоди є завищеним та недоведеним, підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. Зауважує, що суд не урахував того, що позовна заява ОСОБА_2 містила ряд формальних недоліків, а саме: не було зазначено РНОКПП ОСОБА_2 , натомість, вказані некоректні паспортні дані позивача, не зазначено відомостей щодо досудового урегулювання спору та не наведено попереднього розрахунку очікуваних судових витрат.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Своїм правом на подачу відзиву позивач у встановлений строк не скористався.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення матеріальної та моральної шкоди у загальному розмірі 90 234,72 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2021 року в справі № 752/15846/19 по обвинуваченню ОСОБА_1 , клопотання захисника ОСОБА_4 задоволено, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 125 КК України, кримінальне провадження закрито. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь матеріальних збитків, моральної шкоди та судових витрати залишено без розгляду.

Відповідно до вказаної ухвали, судом встановлено, що згідно обвинувального акту ОСОБА_1 08.07.2018 року, приблизно о 21 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , біля сходів під`їзду будинку, в ході словесного конфлікту із перехожим ОСОБА_2 , умисно та протиправно наніс один удар правою рукою в область лівого виска. Після цього, ОСОБА_2 пішов із вказаного місця, куди повернувся через деякий час. ОСОБА_1 чекав його і, наздогнавши ОСОБА_2 , схопив його правою рукою за шию, після чого кулаком лівої руки наніс удар в область правої сторони по ребрам, потім повалив на землю і наніс йому близько 4-5 ударів почергово правою, а потім лівою рукою в область голови від чого останній втратив свідомість.

В результаті таких дій обвинуваченого ОСОБА_1 , потерпілому ОСОБА_2 спричинено тілесне ушкодження у вигляді трьох синців в завушній ділянці зліва з переходом в потиличну, на волосистій частині скроневої ділянки справа, на переднє-боковій поверхні грудної клітки зліва в проекції 9-го 10-го ребер по переднє-паховій лінії; крововиливу на слизовій оболонці лівої щоки в проекції верхніх корінних зубів; садна на переднє-зовнішній поверхні правого колінного суглобу, яке згідно висновку експерта №1745/е від 12.11.2018 року, відносяться до легкого. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за частиною першою статті 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності та закриття провадження, у зв`язку із закінченням строків давності.

Обвинувачений підтримав клопотання, при цьому зазначив, що розуміє нереабілітуючі наслідки звільнення від кримінальної відповідальності.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції як свідок позивач ОСОБА_2 вказав, що він 8 липня 2018 року проводжав свою дівчину на зупинку громадського транспорту, вийшовши з будинку, він викину пакет із сміттям через паркан, на що відповідач зробив йому зауваження. Він відійшов, про себе вилаяв відповідача, але відповідач цього не чув та пішов далі. Відповідач підійшов та схопив за волосся його дівчину та коли позивач підійшов до нього, він відпустив дівчину та в ту ж мить завдав удару позивачу у ліву скроню. Перехожі, які проходили повз них, намагались словами заспокоїти їх, вони розійшлись, позивач провів свою дівчину на зупинку громадського транспорту та повертався додому в навушниках та коли піднімався по сходах на вулиці, його схопили за шию ззаду та почали бити по ребрах. Його тримав та бив одночасно відповідач, бо він (позивач) в якийсь момент встиг повернути голову та побачив, що його б`є саме відповідач. Коли він лежав на землі на прикривав обличчя руками, відповідач продовжував його бити руками по затилку і бив його поки той не втратив свідомість. Коли він прийшов до тями, бачив людей навколо, які викликали швидку допомогу та працівників поліції, відповідача при цьому не було. Швидка допомога забрала його до лікарні. Він пробув там день, а потім за його заявою виписали на домашнє лікування. Почував він себе не дуже добре, були запаморочення та постійно боліли ребра, після цього ще декілька тижнів. Поки він лікувався дома декілька разів викликалась швидка допомога, бо у нього був високий тиск та біль у животі. Вказав, що станом на 6 квітня 2023 року він досі почувається не дуже добре. Лікарі призначили йому певні ліки та крапельниці, які він мав робити щодня. Також він був на лікуванні у клініці «Боріс». 5 серпня 2018 року він викликав швидку допомогу, бо в нього був сильний гострий біль в центрі та справа в ребрах, знеболювальні не допомагали. Лікарі швидкої допомоги також намагались знеболити, проте нічого не виходило, встановити епіцентр болю вони не змогли та повезли його до лікарні «Боріс», де йому проводили обстеження та лікування. Клініку обирав таку, щоб швидко приїхали лікарі, бо був сильний біль, про гроші не думав. Вказав, що до подій 8 липня 2018 року у нього були деякі проблеми з тиском, але раз чи два на місяць, а після подій голова може боліти раз чи два в день. До поліції із заявою про побиття він звертався самостійно.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції як свідок відповідач ОСОБА_1 вказав, що 8 липня 2018 року позивач, вийшовши з будинку, викинув сміття через паркан, тобто не у сміттєвий бак, на що він йому зробив зауваження («Що ти робиш»), а позивач у відповідь сказав йому нецензурну лайку. Позивач був зі своєю дівчиною, чи були інші люди на вулиці він не пам`ятає. Після цього він з позивачем зустрівся десь через годину, свідок зупинився біля магазину на машині, а коли побачив позивача у них почалась словесна суперечка, позивач почав тікати від нього, а він його наздоганяв, щоб з`ясувати всі обставини подій, що трапились із сміттям та чому позивач, як сусід, облаяв його та говорив до нього нецензурною лайкою. Під аркою будинку, позивач чогось впав (свідок не знає чому) та почав просити ОСОБА_1 його не бити. Як зазначив відповідач, він підбіг до позивача, присів біля нього, тримав його чи за руку чи за плече, щоб позивач не втік, ніхто позивача не бив, він з ним сварився (нецензурна лайка). Після цього позивач вибачився, а відповідач розвернувся і пішов. Проте, що позивач написав заяву до поліції він дізнався десь через місяців 5-6 після подій, коли працівники поліції сказали йому з`явитись та надати пояснення. Пояснив, що він взагалі не конфліктна людина, але в той час за подій, що мали місце з позивачем він був у збудженому (неспокійному) стані, коли розмовляв з ним. Також вказав, що він пропонував позивачу через адвоката грошові кошти, для того, щоб справа не розглядалась в суді та закінчити все. Суму коштів він не пам`ятає, позивач відмовився отримувати кошти.

З протоколу допиту свідка ОСОБА_5 , який був надісланий суду Голосіївською окружною прокуратурою м. Києва вбачається, що 8 липня 2018 року вона разом з позивачем вийшли на вулицю (позивач її проводив до зупинки громадського транспорту). Проходячи повз будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 викинув сміття в сторону сміттєвого баку, але через незаконно побудований паркан, сміття не долетіло до сміттєвого баку і впало на дорогу.

Це побачив мешканець будинку, що проходив повз і запитав у її хлопця, в чому справа чи що він накоїв. У відповідь ОСОБА_2 сказав йому, що це його не стосується і вони пішли далі, спускаючись вниз по сходам. Коли вони були на середині сходів,вона почула, що ззаду хтось біжить. В цей час ОСОБА_2 обернувся, побачивши того чоловіка, який зробив йому зауваження і сказав, що він біжить за ним. Даний чоловік віком приблизно 25-30 років, зріст приблизно 180 см, плотної спортивної статури, коротко стрижений, волосся русе, був одягнений в футболку світлого кольору та начебто штани. Крім того, вона побачила на його лівій руці в плечево-ліктьовій зоні татуювання, а саме малюнок у вигляді м`язів людини. Після того як ОСОБА_2 побачив даного чоловіка, який біжить за ним, то він почав прискорювати крок, переступаючи по одній сходинці, щоб швидше спуститись вниз, а вона в цей час зупинилась на сходах. Даний чоловік в свою чергу почав бігти за ОСОБА_2 , але оступився і впав на асфальтне покриття, вдарившись об припаркований автомобіль. Потім він встав, але ОСОБА_2 вже був на значній відстані від нього і даний чоловік зрозумівши, що не зможе його наздогнати, підійшов до неї і схопив її за волосся, яке було зібране зверху та повів вниз по сходам. Тоді вона почала кричати даному чоловікові, оскільки їй було боляче. Потім це побачив ОСОБА_2 і підбіг до них, але даний чоловік не відпускав її. Тоді ОСОБА_2 почав розмовляти із даним чоловіком і говорити йому, щоб він відпустив її. Чоловік відпустив її, але при цьому завдав удар правою рукою її хлопцю. Пізніше вона від матері ОСОБА_2 дізналась, що його забрали до лікарні, бо коли він повертався додому, його знову зустрів той чоловік та побив.

З протоколу допиту свідка ОСОБА_6 , який був надісланий суду Голосіївською окружною прокуратурою м. Києва вбачається, що 08 липня 2018 року приблизно о 22:00 год. він йшов з вул. Феодосіївська, 1а , в напрямку вул. Саперно-Слобідської. Попереду нього знаходились сходи, які вели вниз до будинку № 10 по вул. Саперно-Слобідській . Не доходячи до даних сходів, зліва він побачив силуети двох осіб, в яких відбувалась боротьба, як йому здалося на перший погляд, оскільки там було місце з поганим освітленням. Підійшовши ближче на відстань приблизно 2 м, він побачив що один із них був чоловік віком приблизно 30 років, зріст приблизно 185 см, коротко стрижений, із світлим волоссям, на плечі правої руки було татуювання у вигляді начебто тигра чи можливо якихось візерунків, одягнений футболку світлого кольору, начебто джинси та чоботи, а інший молодший, віком приблизно 25 років, зріст 175 см, начебто коротко стрижений, з волоссям темного кольору, одягнений в джинси темного кольору, футболку чи сорочку начебто зеленого кольору. Він побачив, що перший чоловік дещо підвівся, оскільки вони обоє знаходились лежачи чи навприсядки, ніби боролись, та наніс почергово два прямих удари кулаком лівої руки в область верхньої частини живота другого чоловіка. Після цього останній скрутився та почав триматись за живіт. Потім перший чоловік, стоячи, одразу ж наніс один удар начебто лівою ногою в область голови другого чоловіка, від чого останній втратив свідомість. В цей час першого чоловіка почала кликати дівчина: « ОСОБА_1 , пошли, оставь его», після чого вони швидкою ходою пішли вниз по сходам. Потім почали підходити інші перехожі, та один з них викликав швидку допомогу, яка забрала потерпілого до лікарні.

З протоколу допиту свідка ОСОБА_8 , який був надісланий суду Голосіївською окружною прокуратурою м. Києва вбачається, що 08 липня 2018 року приблизно о 22:00 год. Він йшов із вул. Саперно-Слобідської, 10 із магазину «ВелМарт» до свого місця проживання. Піднімаючись вгору по сходам, побачив раніше невідомого йому чоловіка, віком приблизно 20-25 років, зріст приблизно 180 см, коротко стриженого, з темним волоссям, одягненого в футболку білого кольору. Даний чоловік біг по сходам вгору, обігнавши його, в той момент коли почав підійматись по сходам, а коли він був вже майже нагорі, то даний чоловік побіг повз його назад вниз по сходам. Коли він піднявся, то на відстані приблизно 5 м від нього біля будинку АДРЕСА_1 , а саме магазину «PanaShop», побачив хлопця, який лежав на спині на землі та тримався за голову, біля нього знаходились двоє жінок та чоловік, який представився ОСОБА_9 . Коли він підійшов ближче, побачив, що даний хлопець віком приблизно 20-25 років, коротко стрижений, волосся русе, одягнений в темні шорти та футболку білого кольору. Одна із жінок надавала йому першу необхідну допомогу. Дані жінки говорили між собою про те, що до даного хлопця підбіг інший хлопець та наніс удар в область голови, від чого даний хлопець впав на землю. Він одразу викликав працівників поліції, хто викликав швидку допомогу він не пам`ятає. Приблизно через 15 хвилин під`їхала карета швидкої медичної допомоги, які почали надавати потерпілому необхідну допомогу і потім забрали його до Київської міської клінічної лікарні №. 17.

Відповідно до довідки від 8 липня 2018 року № 1956 ОСОБА_2 був доставлений до приймального відділення КМКЛ № 17 бригадою швидкої допомоги з травмами отриманими внаслідок побиття. Діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин скроневої ділянки зліва, ЗТГК, забій грудної клітини зліва. Надана медична допомога, огляд нейрохірурга. Рекомендації: нагляд у невролога в поліклініці, дексалгін при болях (а.с. 15, т.1).

Згідно із довідкою Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва, виданої слідчому Голосіївського УП ГУНП в м. Києві, згідно з реєстрацією викликів базою даних автоматизованої ІДС «Швидка допомога» 8 липня 2018 року о 22:06 хв було зареєстровано виклик бригади № 1797 та здійснено виїзд бригади до ОСОБА_2 , 19 років за адресою: АДРЕСА_1 Виклик надійшов від перехожого (а.с. 235, т.1).

Згідно із копією медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 11 липня 2018 року звертався до невролога із скаргами на головні болі (травма 8 липня 2018 року), оглядався в КМКЛ № 17, діагноз ЗЧМТ (а.с. 13-14, т 1 ).

Суд також установив, що 5 серпня 2018 року між ТОВ «Боріс» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання медичних послуг (а.с. 34, т.1).

Відповідно до консультативного заключення хірурга клініки «Боріс» від 5 серпня 2018 року, звернувся ОСОБА_2 зі скаргами на болі в животі інтенсивного характеру. Анамнез захворювання: захворів біля 6 годин тому, коли з`явились болі в животі, після введення спазмолітиків болі незначно зменшуються. Попередньо 3 тижні тому політравма (побої), пошкодження в грудній та черевній порожнині. Діагноз: гострий панкреатит (?), розрив порожнистого/парензхіматозного органу черевної порожнини. Призначення: екстрена госпіталізація в хірургічний стаціонар (а.с. 25, т.1).

Згідно із консультативним заключення невропатолога клініки «Боріс» від 8 серпня 2018 року. звернувся ОСОБА_2 зі скаргами на підвищений тиск, який супроводжується сильними головними болями, які з`являлись за останній місяці двічі. Анамнез захворювання: був побитий 8 липня 2018 року, втратив свідомість, був госпіталізований до КМКЛ № 17, діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин скроневої ділянки зліва, ЗТГК, забій грудної клітини зліва. 5 серпня 2018 року з`явились болі в черевній порожнині (живіт), звернувся в клініку «Боріс» та був госпіталізований (а.с. 26, т.1).

Відповідно до розрахунку оплати за послуги медичної допомоги кініка «Боріс», стаціонарне лікування ОСОБА_2 , розпочато 5 серпня 2018 року, завершено 6 серпня 2018 року. Стаціонарне лікування в реанімаційній палаті - 5144 грн 1 доба, виклик бригади невідкладної допомоги - 1800 грн, загалом за надані послуги (аналізи, огляд лікарів, медикаментозне лікування, використання медичних приладів - 18201,01 грн (а.с. 16-18, т.1).

Згідно із випискою з історії хвороби № 12748, виданою КМКЛ № 1 ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні з 11 по 13 липня 2018 року. Діагноз: ЗЧМТ (8 липня 2018 року), струс головного мозку, забій м`яких тканин скроневої ділянки зліва, ЗТГК, забій грудної клітини зліва. Звернувся зі скаргами на головний біль дифузного характеру, запаморочення, загальна слабкість, швидка втома. Пояснив, що 8 липня 2018 року був побитий невідомим, удари по голові та в область ребер. Втрачав свідомість, звертався до невропатолога поліклініки, направлений в неврологічне відділення з ЦВП (а.с. 28, т.1).

Відповідно до довідок Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва 9 липня 2018 року та 3 серпня 2018 року, хворий ОСОБА_2 , проведено огляд, рекомендації: звернутись до терапевта, невропатолога, запропоновано госпіталізацію - пацієнт відмовився. (а.с. 35, т.1).

За правилом статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як визначено у статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Отже, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Положеннями статей 77-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі статтею 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Звільняючи ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження) від кримінальної відповідальності ухвалою від 29 грудня 2021 року в кримінальній справі № 752/15846/19, потерпілим в якій визнано ОСОБА_2 , Голосіївський районний суд м. Києва виходив із положень пункту 2 частини першої статті 49 КК України і посилався на те, що оскільки в даний час вказані дії відносяться до кримінального проступку, з моменту вчинення злочину минуло більше трьох років, обвинувачений ОСОБА_1 не ухилявся від слідства та суду, нових злочинів не вчинив, отже він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за дії передбачені частиною першою статті 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закриттю.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Виходячи із наведених роз`яснень, звільнення від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, оскільки кримінальна справа припиняється з нереабілітуючих для особи підстав.

Таким чином, клопотання адвоката відповідача про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності у судовому засіданні з клопотанням про застосування до нього строків давності притягнення до кримінальної відповідальності свідчить про визнання відповідачем факту вчинення ним вказаного злочину, вини та факту заподіяння своїми діями позивачу майнової та моральної шкоди, що входить до складу цього злочину.

Відповідно до висновку експерта № 1745/е, який був виготовлений на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року в межах розгляду кримінального провадження № 0006613, у ОСОБА_2 мали місце такі тілесні ушкодження: 3 синці в завушній ділянці зліва з переходом в потиличну, на волосистій частині скроневої ділянки зліва, на переднє-боковій поверхні грудної клітки в проекції 9-го-10-го ребер по переднє-пахвовій лінії.; крововилив на слизовій оболонці лівої щоки в проекції верхніх корінних зубів; садно на переднє-зовнішній поверхні правого колінного суглобу. Локалізація, морфологія ушкоджень, враховуючи обставини та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони не менш як травмуючою дією тупого (тупих) предмету (тів), могли утворитись 8 липня 2018 року. Утворення ушкоджень внаслідок падіння ОСОБА_2 з вертикального положення тіла на площину виключається. Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушених функцій по місцю утворення синців, крововиливів у звичайному клінічному перебігу спостерігаються строком до 6 діб та відносяться до легкого тілесного ушкодження.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність обставини щодо неправомірності дій відповідача, заподіяння ним шкоди позивачу, наявності безпосереднього причинного зв`язку між ними і шкодою та вини відповідача.

Суд правильно відхилив доводи відповідача щодо недоведеності його вини з огляду на відсутність обвинувального вироку суду та невстановлення обставин винуватості ОСОБА_1 в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2021 року, оскільки такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону.

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у загальному розмірі 20234,72 грн. На підтвердження понесених витрат на лікування на вказану суму, до позовної заяви було долучено розрахунок оплати за послуги медичної допомоги, виданої клінікою «Боріс» на загальну суму 18210, 01 грн, який містить інформацію коли, кому та які саме послуги надавались ( ОСОБА_2 , з 5 по 6 серпня 2018 року), а також інформацію про те, що кошти у вказаній сумі були сплачені клініці. Крім того, до позову були долучені копії фіскальних чеків щодо сплати вартості послуг, отриманих позивачем у клініці «Боріс» на загальну суму 18210,01 грн. Також позивачем долучені копії чеків, виданих ТОВ Інтелекс» аптека № 20 за період жовтень, листопада 2018 року та січень, березень 2019 року щодо купівлі ліків на загальну суму 2024,71 грн.

Відповідно до статті 1195ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Відповідне тлумачення викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 311/2467/16-ц, провадження № 61-30575св18.

Дослідивши долучені до позовної заяви докази (медичні документи, виписки, рахунки, чеки) суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога про відшкодування майнової шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 18210,01 грн, оскільки позивачу дійсно завдано шкоду злочинними діями відповідача, що виразились у нанесенні легких тілесних ушкоджень та подальших витратах позивача на лікування, що підтверджені відповідними належними та допустимими доказами у справі. Такі витрати на лікування підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами: консультативні заключення лікарів клініки «Боріс» (хірурга, невропатолога) за зверненням позивача у 5 серпня 2018 року в тому числі зі скаргами на біль у животі, які він пов`язував саме із тим, що був побитий відповідачем 8 липня 2018 року, випискою з медичної картки стаціонарного хворого від 5 серпня 2018 року, виклик карети швидкої допомоги 3 серпня 2018 року, рахунком на лікування та копіями фіскальних чеків на загальну суму 18210,01 грн.

Колегія суддів погоджується із критичною оцінкою доводів відповідача щодо того, що деякі призначення, аналізи, використання медичних препаратів, інструментів, які зазначені у рахунку ТОВ «Боріс» на суму 18210,01 грн є необґрунтованими та не зрозуміло навіщо вони використовувались та призначались позивачу, оскільки це були саме призначення лікарів, до яких зі скаргами на погіршення стану здоров`я після побиття відповідачем звернувся позивач, позивач не обирав самостійно тих чи інших лікарів, ліки, аналізи тощо, це були призначення лікарів при проведенні обстеження для встановлення причини виниклого болю у позивача та його подальше лікування, та позивач не міг на них якимось чином впливати. Крім того, представником відповідача не було належними доказами спростовано те, що такі призначення лікарів, в тому числі аналізи, були абсолютно непотрібні, «вигадані» та встановити причину болю позивача можливо було б в інший, менш витратний спосіб.

Разом з цим, долучені до справи чеки з аптеки № 20 на суму 2024,71 грн не є належними доказами у цій справі, оскільки до справи не долучено доказів того, що ліки, які придбавались за цими чеками, призначались позивачу лікарями, їх дозування, тривалість (курс) лікування, з огляду на те, що вони придбавались через 3 місяці після події та у 2019 році, що ці ліки призначені саме для лікування наслідків його побиття відповідачем, що вони купувались саме позивачем та саме для нього особисто. Тому суд обґрунтовано виснував, що вимога про стягнення з відповідача коштів в розмірі 2024,71 грн не підлягає задоволенню за недоведеністю.

Правильними є також висновки суду першої інстанції щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Так, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 70 000 грн, яка виразилась в душевних стражданнях внаслідок отримання тілесних ушкоджень в результаті неправомірних дій ОСОБА_1 , які відбулися 8 липня 2018 року. В обґрунтування завдання моральної шкоди позивачу зазначав, що для позивача відбулись негативні зміни у житті, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторювання подій, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, важкість виконання щоденних завдань, фіксування уваги на проблеми одужання та реабілітації, тимчасова ізоляція від соціального життя, порушення сну, дратівливість, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниження, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я, необхідність проходити обстеження, болісні діагностичні процедури, лікування.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд дійшов висновку, що протиправні дії відповідача дійсно завдали позивачу моральної шкоди, оскільки права позивача були порушені і природньо, що будь-яка особа у такій ситуації зазнає моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, яких особа зазнає в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

І з такими висновками апеляційний суд погоджується.

Отже, з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, з огляду на ступінь вини відповідача, виходячи з ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (легкі тілесні ушкодження), необхідності лікування та реабілітації, характеру ушкоджень та їх наслідків (втрата свідомості після побиття), завдання позивачу додаткових незручностей, неодноразове звернення за медичною допомогою, діагностичне обстеження для повного та точного встановлення наслідків побиття, тривалості вимушених змін в організації життя, з огляду на те, що такі події дійсно вплинули на емоційний стан позивача, що було встановлено судом під час розгляду справи, суд дійшов правильного висновку, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн є належним способом відновлення прав позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо хибності висновків суду про невстановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2021 року, оскільки цією ухвалою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, що згідно ст.284 КПК України не є реабілітуючою підставою, а закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав не пов`язується із встановленням факту відсутності вини особи, а зумовлено настанням певної події, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України застосовує при розгляді даної справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї як джерело права.

Так згідно ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який ... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З огляду на відсутність вироку суду, який би набрав законної сили, щодо відповідача ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 367 КК України, останній вважається невинуватим у вчиненні злочину.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала чи постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2021 року відсутні будь-які посилання на встановлення винності ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з цим, в даній справі обставини щодо заподіяння позивачу шкоди внаслідок протиправних дій відповідача встановлені на підставі наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, матеріалів кримінального провадження, медичної документації, пояснень свідків.

За таких обставин з огляду на закриття кримінального провадження щодо відповідача доведення його вини у заподіянні шкоди має відбуватися на загальних підставах, встановлених ст.1166 ЦК України, за наявності складу цивільного правопорушення, елементами якого є: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вину завдавача шкоди.

Суд першої інстанції врахував наведені вище обставини та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача в цілому повторюють доводи його відзиву на позовну заяву, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.

Посилання у апеляційній скарзі на формальні недоліки позовної заяви ОСОБА_2 також оцінюється колегією суддів критично, оскільки не впливає на правильність висновків суду першої інстанції. Суд звертає увагу, що зазначені недоліки не є істотними і не створили перешкод щодо розгляду даної справи по суті заявлених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дзявун Юлія Сергіївна, залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: В.В. Соколова

Н.В. Поліщук