Провадження №2/522/973/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Одеської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИВ:

До суду 15.09.2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Держави України в особі Одеської обласної прокурату про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що незаконним перебуванням під слідством та судом у кримінальній справі № 50 за ч. 4 ст. 368 КК України (1960 року) від 29.02.2012 року та у подальшому у кримінальному провадженні № 0000122 від 12.02.2018 року упродовж 122 місяців та 7 днів, тобто з 29.02.2012 року дня притягнення в якості обвинуваченого, до закриття кримінального провадження 06.05.2022 року слідчим СВ Болградського РВП ГУ НП в Одеській області ГУНП в Одеській області у зв`язку із відсутністю в діях позивача ОСОБА_1 , ознак кримінального правопорушення, позивач перебував в стані абсолютної невизначеності стосовно своєї долі, доведення своєї невинуватості, реальної загрози бути засудженим до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років, що стало причиною моральних страждань. У зв`язку з цим ОСОБА_1 був змушений звернутись до суду з даним позовом

Матеріали отримано суддею 18.09.2023 року.

Ухвалою суду від 22.09.2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 30.10.2023 року.

До суду 20.10.2023 року від Одеської обласної прокуратури надійшов відзив, згідно якого просили у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. (а.с. 75-80)

В обґрунтування відзиву зазначено, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, не надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральної шкоди, позивачу не було повідомлено про підозру, не доведено перебування під слідством та помилково зазначено вимогу про стягнення моральної шкоди з єдиного казначейського рахунку ДКС України, а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

У підготовчому засіданні 30.10.2023 року присутній представник ОСОБА_1 - адвокат Голосов Ю.В., позовні вимоги підтримав, не заперечував проти долучення до матеріалів справи відзиву на позов. Вважає за можливе закрити підготовчого засідання по справі та призначити її до розгляду по суті.

Представник Одеської обласної прокуратури Рубанова Н.О. позовні вимоги не визнала, просила долучити до матеріалів справи відзив на позов, не заперечувала проти закриття підготовчого засідання по справі та призначати її до розгляду по суті.

Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача та долучено до матеріалів справи відзив.

Ухвалою суду від 30.10.2023 року по справі підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті на 14.12.2023 року.

У судове засідання 14.12.2023 року з`явилися представник ОСОБА_1 - адвокат Голосов Ю.В. та представник Одеської обласної прокуратури Рубанова Н.О.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Голосов Ю.В. зазначив, що з моменту затримання позивача (29.02.2012 року) по день закриття кримінального провадження (06.05.2022 року) позивач перебував під слідством 122 днів та 7 місяців. З 12.02.2018 року за новим КПК України в нього також був процесуальний статус, а тому зазначений період не може бути не врахований як період перебування під слідством.

Представник Одеської обласної прокуратури Рубанова Н.О. зазначила, що після внесення відомостей до ЄРДР позивачу не було пред`явлено обвинувачення, а тому вважає, що цей період не входить до періоду перебування позивача під слідством. Крім того не доведено факт моральної шкоди та яких страждань завдавався позивач. Крім того досудове розслідування здійснювалось органами Національної поліції і прокуратура не вчиняла жодних протиправних дій.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Голосов Ю.В. зазначив, що позов пред`явлено не до прокуратури, а до держави в особі прокуратори, тому що прокуратура є найбільш компетентним органом.

Оголошено перерву до 01.02.2023 року.

У судове засідання 14.12.2023 року з`явилася представник Одеської обласної прокуратури Рубанова Н.О.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Голосов Ю.В. про причини неявки суд не повідомив.

Розгляд справи відкладено на 11.03.2024 року у зв`язку з неявкою представника позивача.

До суду 28.02.2024 року від Одеської обласної прокуратури надійшли письмові пояснення, згідно яких просили відмовити у задоволені позовних вимог позивача.

У судове засідання 11.03.2024 року з`явилися представник ОСОБА_1 - адвокат Голосов Ю.В. та представник Одеської обласної прокуратури Рубанова Н.О.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Голосов Ю.В. зазначив, що позивач просить стягнути за період незаконного затримання та засудження, тримання під вартою, скасування вироку та додаткового розслідування у період з 29.02.2012 року по 10.06.2017 року та за період з 12.02.2018 року по 06.05.2022 року, тобто до фактичного закриття кримінального провадження постановою. Вважає, що не потрібно залучати ДКС України, оскільки державу може представляти будь-який орган. Просив стягнути моральну шкоду із розрахунку мінімальної заробітної плати за 2023 рік.

Представник Одеської обласної прокуратури Рубанова Н.О.просила відмовити у позові, оскільки не погоджується з визначеним періодом, з 2018 року по 2020 рік претензію позивача вважає необґрунтованою, вважає необхідним залучити ДКС України. Постановою про повернення провадження та організації досудового розслідування припиняється статус обвинуваченого для позивача. З 10.06.2017 року у позивача не було обвинувального акту та тільки 12.02.2018 року було внесено відомості до ЄРДР і позивач не мав ніякого статусу, тобто не міг бути підозрюваним.

Оголошено перерву до 07.05.2024 року з метою надання витягу з ЄРДР а також інших відомостей з підтвердження кожної з позицій.

До суду 08.04.2024 року від Одеської обласної прокуратури надійшли копії листа Болградської окружної прокуратури від 21.03.2024 року; витяг з ЄРДР станом на 12.02.2018 року; витяг з ЄРДР станом на 21.03.2024 року; довідка щодо дії запобіжних заходів та обмежень у кримінальному провадженні; довідка щодо проведення слідчих дій у кримінальному провадженні; копія постанови слідчого Болградського РВП ГУ НП в Одеській області про закриття кримінального провадження від 06.05.2022 року. (а.с. 122-155).

У судове засідання 07.05.204 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. Розгляд справи відкладено на 13.06.2024 року.

У судове засідання 13.06.2024 року з`явилася представник Одеської обласної прокуратури Рубанова Н.О. Від представника ОСОБА_1 - адвоката Голосова Ю.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник Одеської обласної прокуратури Рубанова Н.О. просила у задоволені позову відмовити та зазначила, що суду було надано документи, які підтверджують позиції відповідача. Пояснила, що підставою закриття кримінального провадження є саме відсутність складу злочину, тобто особа не фігурує, а тому вважає, що дата внесення в ЄРДР-12.02.2018 року, не має враховуватись, оскільки цей час позивач під слідством не перебував та статусу ніякого не мав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Предметом позовних вимог є стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури у розмірі 817 400 грн.

Зазначені правовідносини регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Судом встановлено, що 29.02.2012 року прокурор Одеської області прийняв постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України та 29.02.2012 року прокуратурою Одеської області розпочато досудове слідство у кримінальній справі № 50 відносно ОСОБА_1 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. (а.с. 8-9)

03.03.2012 року прокуратура Одеської області пред`явила ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

27.04.2012 року заступником прокурора Одеської області погоджено обвинувальний висновок у кримінальній справі № 50 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ч.4 ст. 364 КК України, та направлено до суду для розгляду по суті. (а.с. 10-25).

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2014 року ОСОБА_1 засуджений за ч. 3 ч. 4 ст. 368 КК України до 8 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій чи адміністративно-господарських обов`язків в державних органах, органах місцевого самоврядування, та інших форм власності організацій, закладів, установ на строк 3 роки, з конфіскацією майна.(а.с. 26- 37 зв.).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05.08.2014 року апеляційна скарга ОСОБА_1 та його захисника на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2014 року залишена без задоволення, вирок суду першої інстанції без змін. (а.с. 38).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України № 5-6468ci14 від 24.10.2014 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 та його захисника задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 05.08.2014 року щодо ОСОБА_1 скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14.01.2015 року вирок Малиновського районного суду міста Одеса від 23.04.2014 року, яким ОСОБА_1 засуджений за ч.3 та ч. 4 ст. 368 КК України - скасовано, кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 та ч. 4 ст. 368 КК України - направлено до Малиновського районного суду міста Одеси для нового судового розгляду, в іншому складі суду. (а.с. 39-45 зв.)

Постановою Малиновського районного суду міста Одеса від 10.07.2017 року, кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 та ч. 4 ст. 368 КК України повернуто прокурору Одеської обласної прокуратури для організації та проведення додаткового досудового слідства. (а.с. 46-54 зв.)

Одеська обласна прокуратура 12.02.2018 року внесла відомості до ЄРДП № 0000122 за ч. 3 ст. 368 КК України та розпочала досудове розслідування кримінального провадження № 0000122 у зв`язку з тим, що на момент повернення кримінальної справи № 50 для організації та проведення додаткового досудового слідства, кримінально-процесуальний кодекс України 1960 року втратив чинність 13.04.2012 року.

Постановою Одеської обласної прокуратури від 15.02.2018 року, підслідність кримінального провадження № 0000122 визначено за СУ ГУНП в Одеській області.

Постановою Одеської обласної прокуратури від 25.03.2020 року, підслідність у кримінальному провадженні № 0000122 змінено та визначено за СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області.

Постановою слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області від 06.05.2022 року погодженою заступником начальника відділу СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області, кримінальне провадження № 0000122 за ч. 3 ст. 368 КК України відносно ОСОБА_1 - закрито, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 та ч. 4 ст. 386 КК України. (а.с. 55-65).

Суд не погоджується з доводами прокурора щодо не визначення статусу позивача в рамках кримінальному провадженні №№ 0000122 виходячи з наступного.

При цьому у постанові зазначено, що процесуальний статус ОСОБА_1 обвинуваченого у кримінальній справі № № 50 та кримінальному провадженні №№ 0000122 визначений та в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.ч.3.4 ст.368 КК України.

Таким чином, ОСОБА_1 перебував під слідством і судом у кримінальній справі № 50 за ч. 4 ст. 368 КК України від 29.02.2012 року та у кримінальному провадженні № 0000122 за ч. 3 ст. 368 КК України, розпочатого 12.02.2018 року, протягом періоду з 29.02.2012 року по 06.05.2022 року, що становить 122 місяці та 6 днів.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Крім того, ст. 3 ЦК України передбачає свободу договору як одну із засад цивільного законодавства.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (стаття 1 зазначеного Закону).

Право на відшкодування шкоди виникає лише в разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Такі правові позиції є усталеними, про що зазначено, зокрема, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21).

До реабілітуючих підстав належать: відсутність події кримінального правопорушення; відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпання можливості їх отримати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Така підстава є реабілітуючою по своїй суті та передбачена п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону як підстава для відшкодування шкоди. Таким чином позов є обґрунтованим та позивач має право на стягнення моральної шкоди.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону відшкодування шкоди підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, наведених у статті 1 цього Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Визначений законом розмір - є мінімальним, який гарантований державою, а тому суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування, оскільки обмежень щодо максимального розміру законне містить.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Положеннями ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Суд погоджується з тим. що внаслідок кримінального переслідування, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду порушено проголошенні ст. ст. 29, 30, 33, 41 Конституції України права на свободу та особисту недоторканність, гарантії недоторканості житла ОСОБА_1 , його права на свободу пересування, права на вільний вибір місця проживання, право на вільне залишення території України.

Також вбачає обґрунтованими посилання позивача, що в наслідок розпочатої кримінальної справи та обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, тримання під вартою в період з 29.02.2012 року по 05.07.2012 року, потреби у відшуканні та внесенні застави у розмірі 102 000 грн., в подальшому знаходження під процесуальними обмеженнями, пов`язаними із забороною на залишення місця проживання, засудженням судом першої інстанції за вчинення тяжкого злочину до 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна, залишення обвинувального вироку судом апеляційної без змін, тривалої правової боротьби для доведення своєї невинуватості, реальної загрози бути засудженим до покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років із конфіскацією майна через невизнання вини у вчиненні інкримінованого злочину, ОСОБА_1 пережив душевні страждання внаслідок яких йому заподіяно моральну шкоду.

Враховуючи положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди а також, що позивач просить стягнути шкоду з розрахунку тільки мінімальної заробітної сплати з станом на 2023 року-6 700 грн., тому суд не виходить за рамки позовної заяви, вбачає можливим стягнути шкоду із розміру мінімальної заробітної плати у розмірі 6 700, 00 грн, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Отже законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом, але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 22 квітня 2019 року у справа № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Водночас суд зауважує, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації тощо.

Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Суд погоджується з тим, що таке тривале безпідставне притягнення позивача до кримінальної відповідальності (з 2012 року), затягнутий процес досудового розслідування та судового розгляду призвели до моральних страждань, що настали у зв`язку з тримання під вартою(з 23.04.2014 року по 14.02.2015 року), заборонами, доведеністю своєї невинуватості, реальної загрози бути засудженим.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 тривало з 29.02.2012 року по 06.05.2022 року.

Таким чином факт заподіянні моральної шкоди та право на таке відшкодування підтверджується постановою слідчого від 06.05.2022 року. Коли особа перебувала в статусі підозрюваного у кримінальному правопорушенні, до нього було застосовано запобіжний захід та фактично відносно нього діяли обмеження, передбачені запобіжним заходом. Протягом усього цього часу позивач зазнавав страждання у вигляді негативних емоцій людини, абсолютної невизначеності стосовно своєї долі та відсутності ефективного способу правового захисту своїх прав. Таким чином суд погоджується що тривалі неправомірні дії правоохоронних органів призвели до погіршення емоційного здоров`я позивача.

Все у сукупності призводило до систематичного стресового стану позивача, необхідності тривалий час доводити свою невинуватість.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність тощо.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19, від 01 грудня 2021 року у справі № 308/14232/18, від 01 грудня 2021 року у справі № 180/2044/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 545/2344/20, від 10 березня 2021 року у справі № 646/8234/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19.

Суд наголошує, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Судом було встановлено, 06.05.2022 року слідчим СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області Кілафли В.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 та ч. 4 ст. 386 КК України. (а.с. 55-65).

Тому, розрахунок компенсації моральної шкоди підлягає у період з 29.02.2012 року по 06.05.2022 року (дата закриття кримінального провадження).

Суд приходить до висновку, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди за кожен місяць слід виходити з урахуванням мінімальної зарплати яку просить позивач, а саме на час 2023 року, що дорівнює 6 700 грн. за кожен місяць, та враховуючи, що у середньому у місяці 30 календарних днів, то за кожен календарний день підлягає стягненню 223,33грн. (6 700 грн.: 30 календарних дня).

Вирішуючи справу, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом з 29.02.2012 року по 06.05.2022 року, тобто 122 місяці 6 днів.

Тому, за вказаний період підлягає стягненню компенсація моральної шкоди у розмірі 818 739,98 грн. (122 місяці х 6 700 грн. (місячна мінімальна заробітна плата на час розгляду справи) = 817 400 грн.; 223,33 грн. (за один день) х 6 днів = 1 339,98 грн.)

Крім того, суд зазначає, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно висновків ВП ВС від 27.11.2019 року по справі № 242/4741/16-ц вбачається п. 30. Тлумачення частини другої статті 30 ЦПК України (нині ч.2 ст.48 ЦПК) дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.

Велика Палата Верховного суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)).

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та у зв`язку з тим, що суд не може вийти за межі позовних вимог визначених позивачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у розмірі 817 400 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 15-16, 23, 170, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 19, 43, 44, 76-82, 84, 89, 210, 211, 223, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Держави України в особі Одеської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури у розмірі 817 400 (вісімсот сімнадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 24.06.2024 року.

Суддя: Домусчі Л.В.