ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 2-6540/11
Номер провадження 22-ц/818/1549/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В, Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Березюк А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2012 року в складі судді Омельченко К.О. у справі № 2-6540/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення до квартири, встановлення порядку користування конкретними частинами квартири та встановлення ідеальних часток квартири,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про вселення до квартири, встановлення порядку користування конкретними частинами квартири та встановлення ідеальних часток квартири.

Позов мотивовано тим, що він та його матір ОСОБА_4 є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 (32/100 та 68/100 частин квартири відповідно).

З 13 жовтня 2001 року по 14 квітня 2005 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , у зв`язку з чим остання проживала разом з ним у вказаній квартирі.

Також, 18 серпня 2003 року його мати шляхом укладення договору дарування відчужила належні їй 68/100 частин квартири відповідачці.

З 29 жовтня 2005 року по 20 січня 2006 року він перебував на лікуванні у психіатричній лікарі. У 2006 році він спробував повернутися до своєї квартири, проте відповідачка змінили двері та замки, ключ від квартири не надала.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просив вселити його у спірну квартиру, встановити порядок користування житловим приміщенням, визначити ідеальні долі квартири та визнати його право власності на 32/100 спірної квартири.

Також ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 115).

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту, у разі задоволення позову значно утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2012 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 176).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, тому у цьому випадку необхідним видом забезпечення позову буде накладення арешту на спірну квартиру.

27 лютого 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Каленик Олександр Володимирович на вказане судове рішення подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та залишити заяву про забезпечення позову без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції у судовому рішенні помилково вказано номер спірної квартири АДРЕСА_4 та накладено обтяження на об`єкт нерухомого майна, який не перебувало у власності чи володінні учасників справи № 2-6540/11.

Наявність арешту на квартиру АДРЕСА_3 обмежує його права як наймача житлового приміщення на приватизацію.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до вимог ст. ст. 151, 152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини 1 статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині 1 статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90 гс 20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 належить 68/100 частин квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 -32/100 частин вказаної квартири (том 1, а.с. 56 58).

Позовна заява про вселення до квартири, встановлення порядку користування конкретними частинами квартири АДРЕСА_2 та встановлення ідеальних часток квартири подана ОСОБА_2 у серпні 2011 року.

24 квітня 2012 року ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 115).

Між тим, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2012 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 176).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира АДРЕСА_5 перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Харкова (том 3, а.с. 6).

Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 23 лютого 2021 року № 112 ОСОБА_1 визнано наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_6 (том 3, а.с. 5).

Отже, судом першої інстанції при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову помилково накладено арешт на квартиру, яка не є предметом спору та не належить учасникам справи.

Зважаючи, що у справі № 2-6540/11 ухвалено рішення по суті спору, виходячи з загальних принципів цивільного судочинства, судова колегія вважає, що наявні підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, як такої, що порушує права інших осіб, які не були залучені до участі у справі.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової про залишення без задоволення заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплачено 605,60 грн (том 3, а.с.81).

Між тим, зважаючи, що від сплати судового збору заявник звільнений на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід 2 групи, судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають компенсація за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2012 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Компенсувати ОСОБА_1 в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 11 червня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина