Справа № 190/1210/24
Провадження №2-о/190/64/24
УХВАЛА

10 червня 2024 року м. П`ятихатки

Суддя П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області Фирса Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт родинних відносин про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю батька заявниці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та бабцею заявниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; встановити факт про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 за національністю є полька.

Вивчивши матеріали даної заяви, прихожу до наступного висновку.

Відповідно ч. 1 ст. 315 ЦПК наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоч за змістом частини 2 цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте, у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Відповідно до статті 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

При цьому, чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах органами державної реєстрації актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно статті 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні».

Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 810/2732/18 вказавши, що у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності цей спір не підлягає розгляду не лише в порядку адміністративного судочинства, а й у судовому порядку взагалі.

Схожих за змістом висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18 (провадження № 14-215цс19), а також Верховний Суд у постановах від 30 січня 2020 року у справі № 754/7901/19 (провадження № 61-16791св19), від 18 березня 2020 року у справі № 761/36561/19 (провадження № 61-21818св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 759/13784/19 (провадження № 61-1024св20).

Отже, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності чи громадянства та внесення запису про національність певної особи, питання, порушене заявником у поданій до суду заяві, а саме - встановити факт про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 за національністю є полька не підлягає розгляду в судовому порядку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, з огляду на зміст заявлених вимог убачається, що заява про встановлення факту належності до певної національності не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, що дає підстави відмовити у відкритті провадження у справі в цій частині.

Що ж стосується заяви в частині встановлення факту родинних відносин, прихожу до висновку, що заява в цій частині подана і оформлена в порядку, встановленому ст. 318 ЦПК України, підстави для залишення заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні.

Відтак є підстави для відкриття провадження у справі в частині встановлення факту родинних відносин та призначення її до розгляду з викликом учасників справи.

Керуючись ст.ст.. 186, 258, 260, 261, 293, 315 ЦПК України, суддя,

у х в а л и л а:

Відкрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин.

Розгляд справи по суті провести в порядку окремого провадження та призначити справу до розгляду на 04 липня 2024 року на 10год. 00 хв. у приміщенні суду (Дніпропетровська область м. П`ятихатки, вул. Шевченко,114, зал судового засідання № 3).

Направити заінтересованим особам, копію заяви з копіями доданих до неї документів.

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частині встановлення факту належності до певної національності відмовити.

На дану ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Фирса