Справа № 727/2316/24
Провадження № 2/727/771/24
24 червня 2024 року м. Чернівці
Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:
головуючого судді - Калмикової Ю. О.,
за участі секретаря - Макогон А. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу в загальному позовному провадженні за позовом Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,
Зміст позовних вимог
Чернівецька міська рада звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.
На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до частини 2 статті 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.
6 вересня 2012 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності 1 січня 2013 року.
В прикінцевих та перехідних положеннях даного закону зазначається, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної, власності відповідних територіальних громад вважаються:
а) земельні ділянки:
- на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;
- які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;
б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.
Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.
Стаття 83 Земельного кодексу України визначає, що землі комунальної власності належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст.
Отже в силу вказаного закону земельна ділянка площею 1,0708 га по АДРЕСА_1 та знаходиться в постійному користуванні Чернівецького обласного дочірнього підприємства «Чернівцітурист» Українського відкритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Укрпрофтур» на підставі Державного акту на право постійного користування землею №0600 від 09 липня 1996 року.
На вказаній земельній ділянці станом на 10.06.2016 знаходився об`єкт нерухомого майна літ.Д площею 188,50 кв.м. на АДРЕСА_1 , що належав МПП «Краяни» на підставі договору купівлі-продажу №2948 від 10.06.2016, що посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Ткач Наталією Василівною.
В подальшому внаслідок рішень засновників МПП фірми «Краяни» право власності на вказане нерухоме майно перейшло до ОСОБА_2 , про що свідчить запис про право власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №33046019, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав за №48485842 від 03.09.2019, що прийняте державним реєстратором від ділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацькою Галиною Федорівною.
Разом з тим, площа вказаного майна літ.Д збільшилась до 1202 кв. м.
Однак, відомості про вказану декларацію в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів відсутні.
Крім того, відповідно до довідки Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю вказана декларація Інспекцією не розглядалась та не реєструвалась.
З огляду на ці обставини необхідно констатувати, що запис про право власності ОСОБА_2 за №33046019 на будівлю літ.Д площею 1202 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 внесено на підставі неіснуючого документа.
Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Відповідно до пункту Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, з подальшими змінами, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:
1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;
2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;
4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);
5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.
У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.
З огляду на зазначене, необхідно констатувати, що рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності та запис про право власності ОСОБА_2 за №33046019 на будівлю літ.Д площею 1202 кв.м, по АДРЕСА_1 здійснено з порушенням частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127.
Статтею 718 Цивільного кодексу України визначено, шо дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Варто зазначити, що виходом на місце розташування нежитлової будівлі літ.Д на АДРЕСА_1 , посадовими особами Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю встановлено, що вказаний об`єкт перебуває в стадії будівництва, а саме: зведено монолітний залізобетонний каркас чотирьох поверхів, вертикальні елементи монолітного залізобетонного каркасу п`ятого поверху, проводяться роботи з кладки зовнішніх огороджувальних конструкцій та внутрішніх стін.
З огляду на цю обставину, необхідно дійти висновку що в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.718 Цивільного кодексу України предметом реєстрації права та договору дарування був об`єкта нерухомого майна, якого в природі не існує.
За приписами статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:
1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;
2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;
3) затвердження проектної документації;
4) виконання підготовчих та будівельних робіт;
5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;
6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Частиною 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» унормовано, що замовник має право виконувати будівельні роботи після:
1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;
3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля".
Відповідно до частин 1, 2 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Підсумовуючи зазначені вище обставини та беручи до уваги норми законодавства, які регулюють вказані правовідносини, необхідно констатувати, що спочатку в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Цивільного кодексу України» відбулась «легалізація» неіснуючого об`єкта нерухомого майна, а в подальшому з порушенням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» здійснюється фактична його побудова.
Частиною 1 статті 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Оскільки, вказаний вище об`єкта нерухомості будується на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, без вихідних даних (містобудівних умов та обмежень), без документів які дають права на виконання будівельних робіт та в експлуатацію у встановленому порядку не вводився, то даний об`єкт є самовільним будівництвом у розумінні статті 376 Цивільного кодексу України.
Вказані вище обставини встановлено рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 січня 2021 р. у справі №727/4058/20, залишеного без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 14 травня 2021 року та постановою Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022.
Крім того, вказаним судовим рішенням зобов`язано відповідачку провести перебудову нежитлової будівлі літ.Д по АДРЕСА_1 у стан до 188,50 кв.м. який існував до порушення прав.
Разом з тим, станом на даний час вказане судове рішення не виконане, що зумовлює вживати додаткові заходи з метою припинення порушених прав позивача у зв`язку із неправомірним використанням позивачкою земельної ділянки.
Як вбачається із висновку №272 за результатами проведеної на замовлення позивача судової будівельно-технічної експертизи, спірний об`єкт, а саме громадський будинок (нежитлова будівля літ.Д) в частині конструктивів/елементів наявних станом на час проведення його обстеження в ході проведення експертизи, в цілому відповідає чинним, станом на час проведення експертизи державним будівельним нормам і правилам, щодо їх об`ємно-планувальних характеристик, а саме таким що висуваються до будівництва об`єктів торгівельно-офісного призначення. Кошторисна вартість робіт по спорудженню цього об`єкта, будівельних матеріалів, виробів та комплектів використаних в ході їх проведення становить 5 424 736,74 грн. Відсоток готовності цього об`єкта складає близько 46%.
У певних випадках спосіб захисту імперативно «прив`язаний» до певного складу правопорушення. У таких випадках можна стверджувати, що спосіб захисту визначений законом (встановлений законом), тобто термін «встановлений законом» означає не просто те, що він названий в законі (наприклад, є в переліку статті 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України), а те, що спосіб захисту за його змістом кореспондує конкретному правопорушенню. У цих випадках положення частини першої статті 5 ГПК України (аналогічне - у частині першій статті 5 ЦПК України) вимагає, щоб суд застосував саме такий спосіб захисту.
Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.
Частинами третьою - п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке.
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб .
Визнання права власності в порядку частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна - або особі, яка здійснила самочинне будівництво, надається земельна ділянка у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно як обов`язкова умова для визнання права власності на таке майно (частина третя статті 376 ЦК України); або право власності на самочинно збудоване нерухоме майно визнається за особою - власником земельної ділянки (частина п`ята статті 376 ЦК України).
Застосування положень частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до вирішення спору між особою - власником земельної ділянки та особою, що здійснила самочинне будівництво, і, зокрема, захищає права власника земельної ділянки.
Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
Така правова позиція щодо застосування статті 376 ЦК України наведена у висновках Великої Палати Верховного Суду, що наведені у постанові від 15 листопада 2023 року у справі №916/1174/22.
Враховуючи, що відповідачка відмовляється виконувати судове рішення про проведення перебудови, вважаємо, що на даний час єдиним способом відновлення порушених прав позивача є визнання права власності на вказане вище самочинно збудоване нерухоме майно.
Факт відмови позивачки виконати судове рішення про проведення перебудови підтверджується наявністю незакінченого виконавчого провадження.
На підставі вищезазначеного просили суд визнати за Чернівецькою міською територіальною громадою в особі Чернівецької міської ради право комунальної власності на громадський будинок (нежитлова будівля літ. Д) по АДРЕСА_1 та судові витрати, які складаються із витрат на проведення експертизи та сплати судового збору, покласти на відповідача.
Надходження позовної заяви та інших заяв до суду
26.03.2024 суддя ухвалою прийняла та відкрила провадження у справі № 727/2316/24 і призначила справу до розгляду.
08.05.2024 представник позивача надав клопотання про розгляд підготовчого судового засідання у відсутність їхнього представника.
24.06.2024 представником позивача надане письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутність.
Доводи особи, яка подала позов
Позовна заява мотивована тим, що позивач, як власник земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, заявляє вимогу про визнання права власності на самочинно побудоване майно, оскільки відповідачка відмовляється виконувати судове рішення про проведення перебудови.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав письмове клопотання про розгляд справи у відсутність їхнього представника, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх повністю, проти заочного рішення суду не заперечував.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення чи розгляд справи у її відсутність суду не надала.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи.
У зв`язку з наведеним, суд уважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд уважає, встановленими такі фактичні обставини.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
З матеріалів справи вбачається, що згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці №727/4058/20 від 25.01.2021, скасовано рішення про державну реєстрацію прав за №48485842 від 03.09.2019, що прийняте державним реєстратором відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацькою Галиною Федорівною, та запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №33046019 про право власності ОСОБА_2 (РНОКП НОМЕР_1 ) на будівлю літ.Д площею 1202 кв.м. по АДРЕСА_1 .
Припинено право власності ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_2 ) на нежитлову будівлю літ.Д загальною площею 1202,00 кв.м. по АДРЕСА_1 .
Зобов`язано ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_2 ) провести перебудову нежитлової будівлі літ.Д по АДРЕСА_1 у стан до 188,50 кв.м., який існував до порушення прав.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_2 ) на користь Чернівецької міської ради сплачений позивачем Чернівецькою міською радою судовий збір у розмірі 9458 (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят вісім) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКП НОМЕР_3 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні 40 коп.
Рішення суду не набрало законної сили, оскільки було оскаржено до апеляційного суду.

Згідно з постановою Чернівецького апеляційного суду №727/4058/20 від 14.05.2021, апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 січня 2021 року в частині задоволених вимог Чернівецької міської ради залишено без змін.

Згідно з постановою Верховного суд №727/4058/20 від 03.08.2022, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 січня 2021 року у частині вирішення позовних вимог Чернівецької міської ради та постанову Чернівецького апеляційного суду від 14 травня 2021 року залишено без змін.

Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження відкрито ВП №65703242 на підставі виконавчого листа №727/4058/20 від 19.05.2021 Шевченківський районний суд м. Чернівці про зобов`язання ОСОБА_1 провести перебудову нежитлової будівлі літ.Д по АДРЕСА_1 у стан до 188,50 кв.м., який існував до порушення прав.

Згідно з висновком судового експерта №272 від 19.12.2023 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, відсоток (ступінь) готовності об`єкта будівництва громадського будинку (нежитлової будівлі літ. «Д» по АДРЕСА_1 , визначений станом на час проведення експертизи, становить 46%.

Мотивувальна частина

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 41 Конституції України визначає, що право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 статті 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Оскільки, вказаний вище об`єкта нерухомості будується на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, без вихідних даних (містобудівних умов та обмежень), без документів які дають права на виконання будівельних робіт та в експлуатацію у встановленому порядку не вводився, то даний об`єкт є самовільним будівництвом у розумінні статті 376 Цивільного кодексу України.

Вказані вище обставини встановлено рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 січня 2021 року у справі №727/4058/20, залишеного без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 14 травня 2021 року та постановою Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022.

Крім того, вказаним судовим рішенням зобов`язано відповідачку провести перебудову нежитлової будівлі літ.Д по АДРЕСА_1 у стан до 188,50 кв.м. який існував до порушення прав.

Разом з тим, станом на даний час вказане судове рішення не виконане, що зумовлює вживати додаткові заходи з метою припинення порушених прав позивача у зв`язку із неправомірним використанням позивачкою земельної ділянки.

Як вбачається із висновку №272 за результатами проведеної на замовлення позивача судової будівельно-технічної експертизи, спірний об`єкт, а саме: громадський будинок (нежитлова будівля літ.Д) в частині конструктивів/елементів наявних станом на час проведення його обстеження в ході проведення експертизи, в цілому відповідає чинним, станом на час проведення експертизи державним будівельним нормам і правилам, щодо їх об`ємно-планувальних характеристик, а саме таким що висуваються до будівництва об`єктів торгівельно-офісного призначення. Кошторисна вартість робіт по спорудженню цього об`єкта, будівельних матеріалів, виробів та комплектів використаних в ході їх проведення становить 5 424 736,74 грн. Відсоток готовності цього об`єкта складає близько 46%.

У певних випадках спосіб захисту імперативно «прив`язаний» до певного складу правопорушення. У таких випадках можна стверджувати, що спосіб захисту визначений законом (встановлений законом), тобто термін «встановлений законом» означає не просто те, що він названий в законі (наприклад, є в переліку статті 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України), а те, що спосіб захисту за його змістом кореспондує конкретному правопорушенню. У цих випадках положення частини першої статті 5 ГПК України (аналогічне - у частині першій статті 5 ЦПК України) вимагає, щоб суд застосував саме такий спосіб захисту.

Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.

Частинами третьою - п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб .

Визнання права власності в порядку частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна - або особі, яка здійснила самочинне будівництво, надається земельна ділянка у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно як обов`язкова умова для визнання права власності на таке майно (частина третя статті 376 ЦК України); або право власності на самочинно збудоване нерухоме майно визнається за особою - власником земельної ділянки (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Застосування положень частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до вирішення спору між особою - власником земельної ділянки та особою, що здійснила самочинне будівництво, і, зокрема, захищає права власника земельної ділянки.

Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.

Така правова позиція щодо застосування статті 376 ЦК України наведена у висновках Великої Палати Верховного Суду, що наведені у постанові від 15 листопада 2023 року у справі №916/1174/22.

Враховуючи, що відповідачка відмовляється виконувати судове рішення про проведення перебудови, вважаємо, що на даний час єдиним способом відновлення порушених прав позивача є визнання права власності на вказане вище самочинно збудоване нерухоме майно.

Факт відмови позивачки виконати судове рішення про проведення перебудови підтверджується наявністю незакінченого виконавчого провадження.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання за Чернівецькою міською територіальною громадою в особі Чернівецької міської ради право комунальної власності на громадський будинок (нежитлова будівля літ. Д) по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 194 від 27.02.2024 про сплату судового збору у сумі 81371 грн. 00 коп.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 81371 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 15, 16, 376 ЦК України, ст. 4, 5, 10, 18, 76, 89, 141, 259, 263-265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовну заяву Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Визнати за Чернівецькою міською територіальною громадою в особі Чернівецької міської ради право комунальної власності на громадський будинок (нежитлова будівля літ. Д) по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради судовий збір в розмірі 81371 (вісімдесят одну тисячу триста сімдесят одну) гривню 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку в Чернівецькому апеляційному суді шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасники справи:

Позивач: Чернівецька міська рада, місцезнаходження за адресою: пл. Центральна, 1, м. Чернівці, 58002, Чернівецька область, Україна, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя Ю. О. Калмикова