Справа № 577/2348/24
Провадження № 2/577/754/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Рідзевської І.О.,

з участю секретаря Олійник В.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотоп цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Сумській області, третя особа: ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування арешту з частини квартири АДРЕСА_1 , належної йому.

Вимоги обґрунтовує тим, що в АДРЕСА_2 знаходиться квартира АДРЕСА_3 належна йому та його батькам. На даний час батько помер. Відповідно до вироку Конотопського міськрайонного суду від 06.06.2011 року його було засуджено за ч.1 ст. 248 КК України. По даній справі під час слідства, постановою слідчого Конотопського МВ УМВС України в Сумській області від 27.04.2011 року було накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_1 . Покарання по даному вироку він відбув. Він бажає розпорядитись вказаним майном, однак це не можливо по причині наявності арешту.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві.

Третя особа: ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову не заперечує

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Як зазначено у Постанові № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

В судовому засіданні встановлено, що постановою слідчого СВ Конотопського МВ УМВС України в Сумській області від 27.04.2011 року було накладено арешт на частину квартиру АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.3)

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06.06.2011 року ОСОБА_1 будо засуджено за ч. 1 ст. 248 КК України до 160 годин громадських робіт з конфіскацією знарядь і засобів полювання та всього добутого. (а.с.4)

Відповідно до довідки Конотопського ВДВС СХ МРУМЮ станом на 12.04.2024 року за ОСОБА_1 зареєстровані виконавчі провадження відсутні (а.с.5).

Згідно довідки Начальника Конотопського МВ КВІ від 15.09.2011 року ОСОБА_1 31.08.2011 року відбув покарання і 12.09.2011 року знятий з обліку (а.с.6).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 11189271 від 19.05.2011 року реєстратором на підставі постанови слідчого Конотопського МВ УМВС України в Сумській області від 27.04.2011 року було накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_1 . (а.с.7).

Згідно свідоцтва про право власності від 09.07.1993 року квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.8)

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову), згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється за правилами іншого судочинства. Аналогічне положення міститься й у статті 19 чинного ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року.

Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що правовий режим власності визначається виключно законами України.

За положеннями ст. ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на спірне майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт на спірне майно було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19) і підстав для відступлення від неї немає.

На підставі викладеного, враховуючи, що наразі відсутні будь-які невиконані зобов`язання, боржником у яких є позивач, тому, з метою недопущення надмірного та тривалого втручання у права позивача на вільне володіння та розпорядження нерухомим майном, належному йому на праві власності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 16, 321 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 74, 88, 169, 197 ч.2, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати арешт з частини квартири АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_4

Відповідач Головне управління національної поліції в Сумській області , юридична адреса: м. Суми, вул. Г.Кондратьєва,23.

Третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 31 травня 2024 року.

Суддя Рідзевська І. О.