У х в а л а

17 червня 2024 року

м. Київ

Справа № 645/2544/21

Провадження № 61-7935ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця)

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 січня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 7 травня 2024 року

у справі за позовом скаржниці до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі - відповідач) про захист прав споживачів і

в с т а н о в и в:

1. Скаржниця звернулася до суду з позовом, у якому просила: зобов`язати відповідача виконати умови укладеного з нею договору та вимоги скарги від 20 лютого 2021 року; до виконання цих умов і задоволення скарги припинити нарахування боргу у сумі 7 195,88 грн; стягнути з відповідача 5 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.

2. 23 січня 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову. Мотивував так:

- скаржниця не надала належні та допустимі докази порушення її права неналежним виконанням договору, зокрема, нездійсненням перерахунку за надані послуги;

- скаржниця не надала належні та допустимі докази завдання їй діями відповідача моральної шкоди (моральних або фізичних страждань), не обґрунтувала розмір такої шкоди, не підтвердила наявність причинно-наслідкового зв`язку між моральною шкодою та протиправними діями відповідача, а також вини останнього у завданні цієї шкоди.

3. 7 травня 2024 року Полтавський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача надати скаржниці розрахунок нарахованих їй сум за кожен місяць за послуги теплопостачання з 30 жовтня 2019 року до 20 лютого 2021 року включно й ухвалив у цій частині нове - зобов`язав відповідача надати скаржниці зазначений розрахунок; залишив без змін рішення в іншій частині. Мотивував так:

- скаржниця, набувши право власності на квартиру 20 червня 2020 року, має право на укладення письмового договору з відповідачем на надання відповідних комунальних послуг. Доказів звернення до відповідача та відмови в його укладення у матеріалах справи немає;

- поведінка скаржниці щодо заявлених вимог є суперечливою, бо, наполягаючи на відсутності укладеного з відповідачем договору, вона просить суд зобов`язати підприємство виконати його умови. За відсутності письмового договору із погодженими сторонами умовами вимоги про зобов`язання відповідача їх виконати є необґрунтованими;

- у листі від 15 березня 2021 року № 2/0-2551/20/18 відповідач не відповів на поставлені скаржницею у скарзі від 20 лютого 2021 року питання та відмовив у наданні розрахунку заборгованості, яку заявив до стягнення. Тому слід задовольнити вимогу про зобов`язання відповідача надати розрахунок нарахованих скаржниці до сплати сум за кожен місяць за послуги теплопостачання, починаючи з 30 жовтня 2019 року до 20 лютого 2021 року включно;

- скаржниця не надала докази завдання їй моральної шкоди.

4. 29 травня 2024 року скаржниця сформувала в системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. 18575/0/220-24 від 30 травня 2024 року), у якій просить скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від «26 січня 2024 року» та постанову суду апеляційної інстанції й ухвалити нове судове рішення - про задоволення позову.

5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

5.5. Предметом позову є вимоги зобов`язати відповідача виконати умови укладеного з нею договору та вимоги скарги від 20 лютого 2021 року, до виконання цих умов і задоволення скарги припинити нарахування боргу у сумі 7 195,88 грн, а також стягнути з відповідача 5 000,00 грн відшкодування моральної шкоди. Ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З огляду на предмет і ціну позову та незначну складність справи Верховний Суд визнає справу № 645/2544/21 малозначною.

5.6. Скаржниця подала касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. У касаційній скарзі не зазначила випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначних справах, можливо оскаржити у касаційному порядку. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи та докази на користь її позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

6.6. Скаржниця подала касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права позивача на доступ до суду.

Керуючись статтями 19, 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 січня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 7 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про захист прав споживачів.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала цю скаргу

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
В. І. Крат