КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/10789/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючий - Євграфова Є. П. (суддя-доповідач),

судді - Желепа О. В., Мазурик О. Ф.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі представника ОСОБА_1 - адвоката Яблокової Л. О.

представника ОСОБА_2 - адвоката Одноволик І .В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Миронівського районного суду Київської області у складі судді Капшук Л. О.

від 04 квітня 2024 року

у цивільній справі № 371/443/24 Миронівського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

Миронівської міської ради Обухівського району Київської області

про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та Миронівської міської ради з вимогами про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, посилаючись на ті обставини, що за його зверненням ГУ Держземагентства у Київській області йому надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, розташованих на території Коритищанської сільської ради Миронівського району Київської області із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Наказом ГУ Держземагентства у Київській області № 10-5824/15-14-сг від 22 вересня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 на території Коритищанської сільської ради Миронівського району Київської області та надано йому в оренду земельну ділянку загальною площею 7,9889 га (кадастровий номер :02:009:0003) для ведення фермерського господарства строком на 35 років.

Вказаний наказ є чинним, проте договір оренди так і не був укладений. Тому він звернувся до Миронівської міської ради з клопотанням про укладення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0003. Миронівська міська рада на його звернення надала відповідь, в якій вказала, що рішення щодо укладення договору оренди земельної ділянки на шістдесят п`ятій сесії восьмого скликання Миронівської міської ради не прийняте на підставі статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» в зв`язку з не набранням більшості голосів.

Рішенням шістдесят п`ятої сесії восьмого скликання Миронівської міської ради від 07 березня 2024 року № 5108-65-VІІІ «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_2 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення площею 7,9889 га кадастровий номер :02:009:0003, з (код КВЦПЗ 01.02) для ведення фермерського господарства, на (код КВЦПЗ 01.01) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надано ОСОБА_2 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0003.

Вважав вказане рішення органу місцевого самоврядування незаконним і таким, що порушує його права як орендаря земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0003.

Просив визнати протиправним та скасувати рішення шістдесят п`ятої сесії восьмого скликання Миронівської міської ради від 07 березня 2024 року № 5108-65-VІІІ «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_2 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)».

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 04 квітня 2024 року відмовлено у відкритті провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказує, що висновок суду першої інстанції, при вирішенні питання порушення юрисдикції розгляду спору, ґрунтується на тому, що фактичним користувачем спірної земельної ділянки є саме Фермерське господарство «Зеленьківська Нива», однак позивачем з вини відповідача Миронівської ОТГ до цього часу не зареєстровано речове право оренди на спірну земельну ділянку і відповідно до Фермерського господарства не перейшло похідне речове право оренди, а також Фермерське господарство не є стороною у цьому спорі. Тобто у даному спорі до моменту державної реєстрації похідного речового права оренди порушуються права позивача саме як фізичної особи. Зазначав, що у зазначеній справі вбачається цивільний спір зі сторони ОСОБА_1 щодо права користування на земельну ділянку, кадастровий номер :02:009:003 та спір щодо надання повноважень ідентифікувати частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:009:0003 для подальшого виділення у приватну власність відповідачу ОСОБА_2 .

Вважає, помилковими посилання суду першої інстанції на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі №922/1830/19, оскільки обставини у зазначеній справі не є тотожними з обставинами у даній справі, оскаржувана ухвала не забезпечує ефективне поновлення в правах відповідача

У поданому відзиві адвокат Одноволик І. В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

У поданій відповіді на відзив та доповненні до відповіді на відзив на апеляційну скаргу представник позивача Яблокова Л. О. посилаючись на необґрунтованість доводів, викладених у відзиві, просила апеляційну скаргу задовольнити, а наведені обставини у відзиві на апеляційну скаргу - відхилити.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника Яблокова Л. О. апеляційну скаргу підтримала, просила ухвалу суду скасувати, направивши справу для продовження розгляду.

Представник ОСОБА_2 , Одноволик І. В. проти задоволення скарги заперечила, зазначивши, що спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є.П., пояснення представника Яблокової Л. О. , представника Одноволік І. В. , вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, та відзиву до неї, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив того, що виник спір щодо користування землями фермерського господарства між фізичною особою, яка виявила бажання створити фермерське господарство та якій, на підставі наказу ГУ Держземагентства у Київській області надано право на набуття в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства, та юридичною особою, яка є розпорядником спірної земельної ділянки в силу закону, та посилаючись на постанову від 05 жовтня 2022 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1830/19, дійшов висновку, що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

При цьому необхідно враховувати, що у силу вимог частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства України визначення предмета і підстав позову належить виключно позивачеві, разом з тим установлення обставин справи, з`ясування характеру спірних правовідносин і застосування норм матеріального права, які поширюються на спірні правовідносини, - є обов`язком суду.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (частина перша статті 3 ГК України).

Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності (стаття 2 ГК України).

Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб`єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Під організаційно-господарськими відносинами у цьому Кодексі розуміються відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю.

Отже, при вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

При цьому в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

З матеріалів справи убачається, що суду з позовом звернувся позивач - фізична особа, який, посилаючись на порушення його права на укладення договору оренди спірної земельної ділянки, яку йому було надано як фізичній особі в оренду для ведення фермерського господарства на підставі наказу ГУ Держземагентства у Київській області № 10-5824/15-14-сг від 22 вересня 2014 року, ставить питання про визнання протиправним та скасування рішення шістдесят п`ятої сесії восьмого скликання Миронівської міської ради від 07 березня 2024 року № 5108-65-VІІІ «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_2 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)».

Водночас з матеріалів справи вбачається, що права ОСОБА_2 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ґрунтуються на рішенні Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року (справа №371/1889/-15-ц), яким за ОСОБА_5 визнано право на земельну частку (пай) розміром 4,76 в умовних кадастрових гектарах в колективному сільськогосподарському підприємстві імені Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області, право власності на землі якого посвідчувалось Державним актом на право колективної власності серії КВ від 27 жовтня 1995 року (а.с. 11, 82-84).

Рішення, що оспорюється позивачем, породжує права та обов`язки щодо розроблення технічної документації на земельну ділянку, права на яку у порядку паювання визнані у судовому порядку за фізичною особою - ОСОБА_2 , який позивачем визначений учасником провадження - відповідачем.

Отже, виходячи з вищезазначених положень норм ЦПК України та ГПК України, спір, що виник між сторонами щодо земельної ділянки, де фізичними особами є як позивач так і один із відповідачів, незалежно від обставин отримання земельної ділянку для цілей фермерського господарства, спір як за суб`єктним складом так і за характером правовідносин є цивільно-правовим, а юрисдикція щодо його розгляду належить суду загальної юрисдикції.

Пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України передбачено, що підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки висновок суду першої інстанції про віднесення даної справи до юрисдикції господарських судів є помилковим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Миронівського районного суду Київської області від 04 квітня 2024 року - скасуванню з направленням справу до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 04 квітня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складений 17червня 2024 року.

Судді: Є. П. Євграфова

О. В. Желепа

О. Ф. Мазурик