КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/15013/23

13 червня 2024року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Неїжпапи Юлії Анатоліївни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року, постановлену під головуванням судді Марфіної Н.В. у цивільній справі за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року представник Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що у період з 31.01.2020 року по 30.06.2022 року виконання обов`язків голови ДП «АМПУ» було покладено на ОСОБА_1 відповідно до витягу з протоколу засідання наглядової ради ДП «АМПУ» від 30.01.2020 №10 на підставі поданої ним заяви та з урахуванням погодження розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 47-р.

Наказом ДП «АМПУ» від 31.01.2020 № 179-к ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків голови ДП «АМПУ».

В зазначений період наказом «АМПУ» від 10.12.2020 №767-к звільнено ОСОБА_2 з посади інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ» та наказом ДП «АМПУ» від 05.04.2021 № 145-к звільнено ОСОБА_3 з посади заступника начальника управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ».

Наказом в.о. Голови «АМПУ» ОСОБА_1 від 10.12.2020 №767-к «Про звільнення» звільнено ОСОБА_2 з посади інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ» відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників).

Наказом в.о. Голови «АМПУ» Голодницьким О.Г. від 15.12.2020 року № 774-к «Про внесення змін до наказу ДП «АМПУ» від 10.12.2020 № 767-к «Про звільнення», змінено дату звільнення ОСОБА_2 з посади інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ».

Не погоджуючись із зазначеними наказами ОСОБА_2 звернувся до Глибоцького районного суду Чернівецької області з позовом до ДП «АМПУ» про визнання протиправними наказів, поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23.09.2022 у справі №715/542/22 позовні вимоги задоволено: визнано незаконним та скасовано наказ ДП «АМПУ» від 10.12.2020 року № 767-к «Про звільнення»; визнано незаконним та скасовано наказ ДП «АМПУ» від 15.12.2020 року № 774-к «Про внесення змін до наказу ДП «АМПУ» від 10.12.2020 № 767-к «Про звільнення»; поновлено ОСОБА_2 на посаді інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ»; стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 390 706, 60 грн. з вирахуванням із вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів; допущено негайне виконання судового рішення у частині стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення на роботі.

На виконання відповідного рішення суду в частині негайного виконання, ДП «АМПУ» сплачено ОСОБА_2 середній заробіток за один місяць у розмірі 29 575, 40 грн.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 20.12.2022 у справі №715/542/22 апеляційну скаргу ДП «АМПУ» залишено без задоволення, а рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23.09.2022 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27.02.2023 у справі №715/542/22 касаційну скаргу ДП «АМПУ» залишено без задоволення, а рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23.09.2022 та постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 грудня 2022 року залишені без змін.

З метою повного виконання вищезазначених рішень суду ДП «АМПУ» сплачено ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 361 131,20 грн.

Наказом в.о. Голови «АМПУ» ОСОБА_1 від 05.04.2021 № 145-к «Про звільнення» звільнено ОСОБА_3 з посади заступника начальника управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ» відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників).

Не погоджуючись із зазначеним наказом ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ДП «АМПУ» про поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2022 у справі №522/7936/21 позовні вимоги задоволено частково: поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника начальника управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ»; стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 236 760, 00 грн.; стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06.03.2023 апеляційну скаргу ДП «АМПУ» залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2022 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19.07.2023 касаційну скаргу ДП «АМПУ» залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2022 та постанову Одеського апеляційного суду від 06.03.2023 залишено без змін.

З метою повного виконання вищезазначених рішень суду ДП «АМПУ» сплачено ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 236 760, 00 грн.

Враховуючи встановлення судовими рішеннями фактів незаконності звільнення інженера з економічної безпеки управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ» Воробця М.І. та заступника начальника управління економічної безпеки апарату управління ДП «АМПУ» Гаркота О.М. за наказами ДП «АМПУ» та сплата ДП «АМПУ» на користь зазначених осіб середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то у ДП «АМПУ» наявне право зворотної вимоги (регресу) до винної особи - ОСОБА_1 , яким видано незаконні накази про звільнення, щодо відшкодуванні шкоди, завданої незаконним звільненням, у зв`язку з оплатою працівникам часу вимушеного прогулу у загальному розмірі 1 627 466, 60 грн.

З урахуванням вище викладеного просив суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 1 627 466, 60 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року зупинено провадження у цивільній справі №755/15013/23 за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди до закінчення перегляду в касаційному порядку цивільної справи №755/13814/21 за позовом Акціонерного товариства «Аграрний фонд» до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 16 квітня 2024 року представник позивача Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Неїжпапа Юлія Анатоліївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку про зупинення провадження у справі у зв`язку з «необхідністю однозначного визначення чи не порушено у справі №755/13814/21 підвідомчості спору для забезпечення належного визначення юрисдикції спору у справі №755/15013/23». Разом з цим, ДП «АМПУ» вважає, що питання розгляду спору у справі №755/15013/23 у порядку цивільного судочинства є однозначним, вирішеним у наявній усталеній судовій практиці та не потребує отримання додаткових висновків Верховного Суду.

Вказує на те, що позов ДП «АМПУ» у справі №755/15013/23 пред`явлений до ОСОБА_1 у зв`язку зі сплатою ДП «АМПУ» на підставі судових рішень у справах №522/7936/21 та №715/542/22 на користь незаконно звільнених працівників середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому, у справі №755/15013/23 не підлягає доведенню та встановленню факт, що звільнення таких працівників із займаних посади було здійснено з порушенням вимог закону.

У справах про відшкодування шкоди в порядку регресу з винних у незаконному звільненні осіб, не вирішуються питання правомірності дій (бездіяльності) винної особи щодо звільнення працівників, оскільки незаконність такого звільнення вже встановлена рішенням суду.

Зазначає, що предметом розгляду в цій справі є лише відшкодування шкоди в порядку регресу, тобто вирішення приватноправових відносин.

З огляду на зазначене, на думку апелянта за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним ДП «АМПУ» способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір в справі №755/15013/23 є приватноправовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

31 травня 2024 року від відповідача ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач посилався на те, що спір у справі № 755/13814/21 так само стосується відшкодування шкоди підприємству завданої йому колишнім керівником у зв`язку з незаконним звільненням працівника. Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визначив, що спірні правовідносини у зазначених справах по суті є аналогічними, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Зупиняючи провадження у даній справі, суд першої інстанції посилався на те, що 26.07.2022 року під головуванням судді Марфіної Н.В. було ухвалене рішення у справі №755/13814/21 за позовом Акціонерного товариства «Аграрний фонд» до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, яким позов був задоволений частково. Спір у справі №755/13814/21 так само стосувався відшкодування шкоди підприємству завданої йому колишнім керівником у зв`язку з незаконним звільненням працівника. Отже, спірні правовідносини у справах №755/13814/21 та №755/15013/23 по суті є аналогічними, і в суді першої інстанції головуючим у них є один й той самий суддя. Постановою Київського апеляційного суду від 18.07.2023 року у справі №755/13814/21 рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.07.2022 року скасоване та закрите провадження у справі. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовідносини у справі за своєю суттю є господарськими, хоч і виявлені після звільнення ОСОБА_4 з посади виконуючого обов`язки голови правління ПАТ «Аграрний фонд». Ухвалою Верховного Суду від 11.09.2023 року у справі №755/13814/21 відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Аграрний фонд» на постанову суду апеляційної інстанції, але до теперішнього часу у касаційному порядку розгляд справи №755/13814/21 не завершений, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку про зупинення провадження у даній справі для встановлення підвідомчості спору у даній справі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з п.5 ч.1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.6 ч.1 ст.251 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що на підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зупиняє провадження у справі, лише у тому випадку, коли її неможливо розглянути у зв`язку з тим, що питання про наявність певних фактів, від яких залежить її вирішення, відповідно до чинного законодавства вирішується в іншій цивільній, господарській або кримінальній справі чи у справі, що розглядається в адміністративному порядку. Сам по собі розгляд питання іншим органом, не пов`язаний зі встановленням наявності чи відсутності таких фактів, не є підставою для зупинення провадження. Зупинення провадження в цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного, кримінального, господарського чи адміністративного судочинства, може мати місце тільки в тому разі, коли в цій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цивільній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі суду слід з`ясувати: як пов`язані справи, які розглядаються різними судами загальної юрисдикції та чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

При цьому слід враховувати, що неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Між двома справами повинен існувати близький взаємозв`язок, який зазвичай проявляється у тому, що факти, які будуть встановлені в одній справі (яка розглядається), будуть мати преюдиційне значення у іншій справі (провадження у якій зупинене).

З оскаржуваної ухвали вбачається, що підставою для зупинення провадження у даній справі став факт перегляду постанови Київського апеляційного суду від 18 липня 2023 року у справі № 755/13814/21 відповідно до якої суд апеляційної інстанції закрив провадження у справі з підстав того, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачу завдано шкоди внаслідок незаконних дій відповідача під час здійснення своїх повноважень як посадової особи. Вказані правовідносини за своєю суттю є господарськими, хоч і виявлені після звільнення ОСОБА_4 з посади виконуючого обов`язки голови правління ПАТ «Аграрний фонд», тому спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Разом з тим, частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Пунктом 12 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Згідно зі статтею 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

Отже, чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 200/22363/16-а (касаційне провадження № 11-720апп18) викладений правовий висновок про те, що відшкодування шкоди у порядку регресу відбувається в порядку, передбаченому цивільним законодавством України, тобто за правилами цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду є відшкодування шкоди в порядку регресу, яка заподіяна позивачу внаслідок ухвалення судових рішеннь про стягнення із підприємства на користь працівників, звільнених з роботи за наказами відповідача, середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Спори щодо покладення на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язку покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Наведене відповідає усталеній практиці Верховного Суду (див. постанови від 22 червня 2019 у справі № 462/8925/14, від 22 січня 2021 року у справі № 332/832/18, від 08 вересня 2021 року у справі № 235/6519/17, від 12 січня 2022 року у справі № 161/10391/21, від 03 травня 2022 року у справі № 676/2149/20, від 19 грудня 2022 року у справі № 686/11075/21, від 22 грудня 2021 року у справі №658/28/21

А відтак, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі до розгляду іншої справи.

Крім того, зупинення провадження у справі може призвести до порушення права позивача щодо розгляду справи у розумні строки.

Відповідно до частин першої та другої статті 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та такі критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Неїжпапи Юлії Анатоліївни задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: