Номер провадження 2/243/1023/2024
Номер справи 243/3327/24
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

«18» червня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Ю.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 26 жовтня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 було укладено договір позики №. Договір позики підписано шляхом підписання акцепту оферти від 26 жовтня 2021 року на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 26 жовтня 2021 року та отримання кредиту згідно з заявкою-анкетою та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналогу власноручного підпису позичальника.

24 листопада 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №24/11-22, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 24 листопада 2022 року до договору факторингу №24/11-22 від 24 листопада 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 63 638,99 грн., з яких: 8 999,99 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 54 639 грн. сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. сума заборгованості за пенею.

Всупереч умовам договору позики, відповідач не виконав свого зобов`язання.

10 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №61570. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача згідно з умовами кредитного договору.

05 січня 2024 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №05012024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Авіра Груп» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Авіра Груп» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 05 січня 2024 року до договору факторингу №05012024 від 05 січня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14 820 грн., з яких: 4 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 220 грн. сума заборгованості за відсотками; 600 грн. сума заборгованості по комісії.

Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання.

В зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № від 26 жовтня 2021 року в сумі 63 638,99 грн. та заборгованість за кредитним договором №61570 від 10 грудня 2021 року в сумі 14 820 грн., та понесені судові витрати.

15 травня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Яресько Т.В., який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1610319 від 14 травня 2024 року, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не визнає позовних вимог виходячи з наступного. Документи, додані позивачем як докази на підтвердження факту укладення кредитних договорів, не дають можливості однозначно стверджувати, що кредитні договори дійсно було укладено. Позивачем не додано не лише саме тих правил, які надавались для ознайомлення відповідачу та діяли станом на дату нібито укладення кредитного договору, а навіть не додано жодних правил в принципі а оскільки, як слідує з оферти та акцепту кредитного договору, правила є його невід`ємною частиною, отже позивачем як не надано кредитний договір повністю, так і не доведено факт його укладення, з огляду на неподання до суду невід`ємної частини кредитного договору - правил, на які посилається позивач у своїй позовній заяві, відповідно не вбачається ні дослідити, як саме було укладено кредитний договір (якщо його дійсно було укладено), ні здійснити перевірку нарахування заборгованості, оскільки саме в правилах, як вбачається зі змісту оферти та акцепту, викладено порядок застосування та нарахування процентів за користування кредитом. Позивач в позовній заяві стягує заборгованість за кредитним договором № , в той час як в додатках позивачем додано документи по кредитному договору № /3. Отже, додатками не підтверджуються обставини, вказані позивачем у позові стосовно номеру кредитного договору, за яким стягується заборгованість. Схожа ситуація і з кредитним договором № 61570. Позивачем додана лише індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту № 61570 від 10.12.2021 року. Разом з тим, в п.1.17 індивідуальної частини кредитного договору № 61570 міститься вказівка про те, що «Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства.». Публічна пропозиція (оферта) в додатках відсутня. Позивачем не надано жодного первинного бухгалтерського документу, що підтверджує факт здійснення господарської операції, в тому числі, але не виключно, надання кредитних коштів первісними кредиторами відповідачу, оплати відповідачем певних сум по кредитному договору, нарахування відсотків, тощо. Для доведення існування ймовірної заборгованості та встановлення розміру даної ймовірної заборгованості відповідача перед первісними кредиторами (а отже, і перед позивачем), позивач зобов`язаний був надати банківські виписки, платіжні доручення, меморіальні ордери та/або інші первинні бухгалтерські документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Надані позивачем разом з позовною заявою розрахунки заборгованості складені самим позивачем і не містять жодного підпису представників первісних кредиторів, жодного підтвердження реальності господарської операції: по ним не можливо вирахувати, коли заборгованість була переведена в прострочену, чи були сплати з боку відповідача, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані, тощо. Надані розрахунки заборгованості не є належними доказами суми заборгованості, оскільки з них в принципі не можливо встановити формування заборгованості та її складові. Позивач неодноразово стверджує, що він стягує виключно тіло кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом, а не проценти за ч.2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, позивач не має право стягувати незаконно нараховані відсотки поза межами строку кредитування. За умови виникнення у відповідача зобов`язань по кредитного договору /3 та за умови їх порушення, до сплати позичальник повинен віддати 9000,00 грн. суми кредиту за договором (тіло кредиту), (9000,00 / 100 % * 30 днів * 3,5 %|день) = 9 450,00 грн. процентів за користування кредитом, а всього 18 450,00 грн., а не 63 638,99 грн., які нарахував позивач. Відповідно до додатку №1 до кредитного договору № 61570, неможливо встановити суму процентів за користування кредитом у зв`язку з нечитабельністю тексту. Проте, виходячи з розміру процентної ставки 3,5 % в день, проценти за користування кредитом мали б становити (4 000,00 грн. / 100 % * 18 днів * 3,5 %|день) = 2 520,00 грн., а всього заборгованість становила б 6 520,00 грн. включаючи тіло кредиту, а не 14820,00 грн., які нарахував позивач. Якби позивач довів факт перерахунку коштів від первісних кредиторів відповідачу, то в цьому випадку все рівно борг ніяк не міг бути більшим, ніж 18 450,00 грн. + 6 520,00 грн. = 24 970,00 грн., а не 78 458,99 грн., які намагається стягнути позивач. В зв`язку з викладеним, відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача на свою користь витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

20 травня 2024 року позивачем надано відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Законом України «Про електрону комерцію» визначено, що саме договором оферти визначається технологія (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони. Саме у договорі оферти первісним кредитором було чітко визначено, що всі документи щодо надання кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Саме відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора. Індивідуальна частина оспорюваного договору про надання фінансового кредиту містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі та строк його повернення, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. У кредитному договорі №61570 від 10.12.2021, укладеному з ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», передбачено: п.п.1.1. - товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором; п.п.1.2. - кредит надається строком на 18 днів, тобто до 27.12.2021; п.п.1.3. - за користування кредитом клієнт сплачує товариству 1277,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 3,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п. 1.5. за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту клієнт зобов`язаний сплатити товариству комісію в розмірі 15% від суми фінансового кредиту. З огляду на неналежне виконання умов кредитного договору, нарахування відсотків здійснювалось у відповідності до п.п. 4.3. - у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2. цього договору та/або в додатку(ах) до договору, клієнт зобов`язаний виплатити товариству пеню в розмірі 5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього договору, починаючи з першого дня прострочення. У кредитному договорі № від 26.10.2021, укладеному з ТОВ «ІНФІНАНС» передбачено: розмір кредиту 9000,00 грн., строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,58% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Річна відсоткова ставка 576,7% застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов договору або скасування програми лояльності.; максимальна річна відсоткова ставка 1277,5%, застосовується за умови неналежного виконання умов договору або скасування програми лояльності. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Всі інші умови, які визначають порядок і умови надання товариством грошових коштів у позику на умовах фінансового кредиту, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов договору та електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між товариством і позичальником, викладені у правилах, з якими ознайомився позичальник до укладення договору, та які є невід`ємною частиною договору (оферти та акцепту оферти). Відповідно до п.п.7.3.6. правил, у випадку неналежного виконання позичальником умов договору, якщо відсоткова ставка дорівнює 1,75 % за один день користування кредитом на період строку користування кредитом в розмірі відсоткової ставки, встановленої договором, на період прострочення позичальником строків сплати поточного кредиту та процентів за користування кредитом застосовується максимальна відсоткова ставка; відповідно до п.п.7.7. правил, сторони окремо погодили, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений в договорі фінансового кредиту або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у кредитодавця, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок апелянта, оскільки такі документи є банківською таємницею, та відповідно до п.35 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. В зв`язку з викладеним, позивач просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

01 травня 2024 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області було прийнято до розгляду дану позовну заяву з відкриттям провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 було укладено Договір позики №. За умовами даного Договору, ОСОБА_2 , на умовах строковості, зворотності, платності отримала від ТОВ «Інфінанс» грошові кошти в сумі 9000,00 грн., строком на 30 днів, із відсотковою ставкою 1,58% за один день користування кредитом. Реальна річна відсоткова ставка за кредитом становить 11121,55 % за умови належного виконання умов Договору та відсутності пролонгації. Максимальна відсоткова ставка 3,5 % за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов договору. Максимальна річна відсоткова ставка 1277,5 % застосовується за умови неналежного виконання умов договору.

Даний Договір підписаний 26.10.2021 електронним підписом позичальника ОСОБА_2 , відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

В пропозиції укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 26 жовтня 2021 року та надання кредиту згідно з заявкою-анкетою від 26 жовтня 2021 року зазначено, що підписання позичальником договору відбувається шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Виконання зазначених дій означає прийняття позичальником всіх умов договору та його укладання в електронному вигляді, що згідно з п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до укладення договору в письмовому вигляді, у зв`язку з чим створює для позичальника та товариства такі ж правові зобов`язання та наслідки.

Також, в зазначеній пропозиції укласти договір надання позики зазначено, що пропозиція (оферта), акцепт оферти, графік платежів (додаток №1 до договору), правила та заявка-анкета становлять єдиний документ договір. Приймаючи оферту та підписуючи акцепт, позичальник одночасно підписує паспорт споживчого кредиту, наданий йому на розгляд до укладення договору та заявку-анкету на отримання кредиту, та підтверджує, що вся інформація, яка міститься в ній, є точною та правдивою. Позичальник підтверджує, що до укладення договору товариство ознайомило його з паспортом споживчого кредиту і на підставі інформації, яка міститься в ньому, він прийняв обґрунтоване рішення про укладення договору.

В паспорті споживчого кредиту, підписаного відповідачем, зазначено, що перерахування кредитодавцем грошових коштів здійснюється за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем не пізніше трьох календарних днів від дати підписання договору.

У заяві-анкеті відповідачем зазначено реквізити банківської платіжної картки НОМЕР_1 .

24 листопада 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК ЄАПБ» укладено Договір факторингу №24/11-22, у відповідності до умов якого ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК ЄАПБ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, а ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників.

Згідно з Витягом з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 24/11-22 від 24.11.2022 сума заборгованості ОСОБА_2 становить 63 638,99 грн, з яких 8 999,99 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 54 639 грн. сума заборгованості за відсотками.

З моменту отримання права вимоги до відповідачки, а саме з 24.11.2022 позивач не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій.

Крім того, 10 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №61570.

Даний Договір підписаний 10.12.2021 електронним підписом позичальника ОСОБА_2 , відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

За умовами договору, Товариство зобов`язалось надати відповідачці фінансовий кредит в розмірі 4 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається строком на 18 днів, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 1277,5% річних від суми кредиту в розрахунку 3.5% на добу. Тип процентної ставки фіксований. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки клієнта. За використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту клієнт зобов`язаний сплатити товариству комісію в розмірі 15% від суми фінансового кредиту.

Відповідно до п.1.7 Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №61570 від 10 грудня 2021 року невід`ємною частиною договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства.

Відповідно до п.3.3.3 договору від 10 грудня 2021 року клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків в повному обсязі нараховані проценти по кредиту.

Згідно з п.6.1 договору від 10 грудня 2021 року, цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

05 січня 2024 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №05012024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Авіра Груп» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Авіра Груп» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 05 січня 2024 року до договору факторингу №05012024 від 05 січня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14 820 грн., з яких: 4 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 220 грн. сума заборгованості за відсотками; 600 грн. сума заборгованості по комісії.

З моменту отримання права вимоги до відповідачки, а саме з 05.01.2024 позивач не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

У справі встановлено, що відповідно до умов укладеного 26 жовтня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 договору сума кредиту складає 9 000,00 грн.

Для підписання договору позики ОСОБА_2 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

ТОВ «Інфінанс» свої зобов`язання перед відповідачем за вказаним договором виконало та надало кредит в сумі 9 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 .

Згідно з розрахунком заборгованості відповідачка ОСОБА_2 має непогашену заборгованість за кредитним договором № від 26.10.2021 в розмірі 63 638,99 грн., з яких: 8 999,99 грн. сума заборгованості по основному боргу; 54 639 грн. сума заборгованості по відсоткам.

24 листопада 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК ЄАПБ» укладено Договір факторингу №24/11-22, у відповідності до умов якого ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК ЄАПБ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, а ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників.

Згідно п.п.1.1 договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п.1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно реєстру боржників в електронному вигляді за формою, наведеною в додатку №4 до цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді (додаток №5).

Згідно з Витягом з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 24/11-22 від 24.11.2022 сума заборгованості ОСОБА_2 становить 63 638,99 грн, з яких 8 999,99 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 54 639 грн. сума заборгованості за відсотками.

Договір позики підписаний ОСОБА_2 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 26 жовтня 2021 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір позики не був би укладений.

Відповідно до умов укладеного 10 грудня 2021 року між ТОВ ФК «Авіра Груп» та ОСОБА_2 договору сума кредиту складає 4 000,00 грн.

Для підписання кредитного договору ОСОБА_2 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

ТОВ ФК «Авіра Груп» свої зобов`язання перед відповідачем за вказаним договором виконало та надало кредит в сумі 4 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку ПриватБанку № НОМЕР_2 .

Згідно розрахунку заборгованості відповідачка ОСОБА_2 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №61570 від 05.01.2024 в розмірі 14820,00 грн., з яких: 4000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 220 грн. сума заборгованості за процентами; 600 грн. сума заборгованості по комісії.

05 січня 2024 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №05012024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Авіра Груп» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Авіра Груп» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Згідно п.п.1.1 договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п.1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно реєстру боржників в електронному вигляді за формою, наведеною в додатку №4 до цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді (додаток №5).

Відповідно до реєстру боржників від 05 січня 2024 року до договору факторингу №05012024 від 05 січня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14 820 грн., з яких: 4 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 220 грн. сума заборгованості за відсотками; 600 грн. сума заборгованості по комісії.

Кредитний договір підписаний ОСОБА_2 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 10 грудня 2021 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем ОСОБА_2 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Таким чином, оспорювані договори між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_2 через особистий кабінет на вебсайті кредитодавців подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого кредитодавці надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використала для підтвердження підписання договорів, що укладення таких договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі.

Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем спірні договори не були б укладені сторонами, суд приходить до висновку, що ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Отже, між сторонами у справі укладені договори, за умовами яких відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх у визначений договорами строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять.

Як вбачається із змісту спірних договорів між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів.

Підпис відповідача під договорами свідчить про його ознайомлення з усіма їхніми умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України.

Підписавши спірні договори, відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з їхніми умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочини вчинено в формі, встановленій законом, та вони були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраних ним фінансових установ, отримавши від останніх всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Крім того, підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту до договору від 26 жовтня 2021 року містить обов`язок повернення кредиту та сплату відсотків за користування наданими коштами.

Відповідач, зазначаючи у відзиві, що вона не укладала вказаних договорів, не надала жодних доказів на підтвердження цього, зокрема, не зверталася до суду із позовом про визнання цих договорів недійсними або до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій, крім того, вона мала змогу надати суду роздруківку руху коштів по вказаним позивачем карткам, оскільки у наданих позивачем додатках до позову, зокрема в заяві-анкеті, чітко зазначено номер однієї з карток, на який перераховувались кошти, також інформація про другу картку зазначена в інформаційній довідці ТОВ «Платежі онлайн».

Позичальником не доведено належного повернення позичених коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована.

Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Заявляючи вимогу про стягнення відсотків в розмірі 54 639 грн. за договором позики від 26 жовтня 2021 року позивач зазначив, що договір був пролонгований, проте суду не надано доказів погодження сторонами умов такої пролонгації. З оферти та акцепту оферти вбачається лише можливість пролонгації договору, проте не зазначено, за яких умов вона настає. З наданих суду документів вбачається погодження сторонами строку користування кредитом на 30 днів, доказів погодження сторонами умов пролонгації договору суду не надано.

Отже, суд приходить до висновку, що строк користування кредитом за договором від 26 жовтня 2021 року збіг через 30 днів, тобто, 24 листопада 2021 року.

Заявляючи вимогу про стягнення відсотків в розмірі 10 220 грн. за кредитним договором від 10 грудня 2021 року позивач зазначив, що договір був пролонгований, проте суду не надано доказів виконання умов такої пролонгації. В договорі від 10 грудня 2021 року зазначено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. З наданого суду розрахунку заборгованості така умова договору виконана не була, тобто, строк надання кредиту продовжений не був та закінчився 27 грудня 2021 року.

Отже, суд приходить до висновку, що строк користування кредитом за договором від 10 грудня 2021 року збіг через 18 днів, тобто, 27 грудня 2021 року.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого кредитним договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц.

Отже, право кредитодавця нараховувати відсотки за договором від 26 жовтня 2021 року припинилось після спливу строку кредитування, тобто, після 24 листопада 2021 року, тому суд відмовляє в частині позовних вимог щодо стягнення відсотків за договором позики від 26 жовтня 2021 року за період з 25.11.2021 по 03.11.2022 року та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 26 жовтня 2021 року в розмірі 13 266,00 грн., з яких 9 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 266,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Право кредитодавця нараховувати відсотки за договором від 10 грудня 2021 року припинилось після спливу строку кредитування, тобто, після 27 грудня 2021 року, тому суд відмовляє в частині позовних вимог щодо стягнення відсотків за кредитним договором від 10 грудня 2021 року за період з 28.12.2021 по 05.01.2024 року та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 10 грудня 2021 року в розмірі 6 520,00 грн., з яких 4 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 520,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Що стосується позовних вимог про стягнення комісії у сумі 600 грн. за договором від 10 грудня 2021 року, суд вважає, що позов в цій частині також підлягає задоволенню, зважаючи на те, що комісія чітко визначена умовами договору, включена до загальних витрат за споживчим кредитом, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, її нарахування відповідає приписам ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а розмір та ставка були узгоджені сторонами при укладенні договору.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики №050988274 від 26 жовтня 2021 року в розмірі 13 266,00 грн. та суму заборгованості за кредитним договором №61570 від 10 грудня 2021 року в розмірі 7 120,00 грн.

Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2024 року складає 3028,00 грн.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 028 грн. 00 коп.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача в загальному розмірі 20 386,00 грн.

Отже, процентне співвідношення задоволених вимог становить 25,98 % ((20 386,00 грн. задоволені вимоги) / ( 78 458,99 грн. заявлені позовні вимоги )*100%).

З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 786 грн. 67 коп. (3 028,00 грн. сплачений судовий збір * 25,98 %), який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Крім того, відповідач просить відшкодувати їй понесені витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У статті 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21), Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 161/8104/21-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу відповідачем надано договір №24091 про надання правничої (правової) допомоги від 06 травня 2024 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1610319 від 14 травня 2024 року, додаток №1 до договору №24091 про надання правничої (правової) допомоги від 06 травня 2024 року, в якому визначено розмір гонорару 7000 грн., акт приймання-передачі послуг №1 від 14 травня 2024 року та розрахункову квитанцію №14/05/24 про отримання гонорару до договору №24091 від 06 травня 2024 року.

Позивачем у відповіді на відзив про неспівмірність витрат на правничу допомогу не зазначено.

Враховуючи часткове задоволення позову та пропорційність відшкодування понесених сторонами витрат, оскільки процентне співвідношення задоволених вимог становить 25,98 %, то відповідач має право на відшкодування 74,02% понесених витрат на правничу допомогу, що становить 5 181,40 грн. (7000*74,02%).

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки позивач має відшкодувати відповідачу витрати на правничу допомогу в розмірі 5 181,40 грн., а відповідач має відшкодувати позивачу витрати по сплаті судового збору в розмірі 786,67 грн., враховуючи, що на позивача покладено більшу суму понесених витрат, суд вважає за можливе стягнути різницю іншій стороні, тобто, позивач має відшкодувати відповідачу витрати на правничу допомогу в розмірі 4 394,73 грн. (5 181,40 786,67). Таким чином, сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 205, 207, 526, 527, 530, 626, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , інші дані суду невідомі, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», розташованого за адресою: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, , р/р № НОМЕР_4 в АТ «ТАСкомбанк», суму заборгованості за договором позики №050988274 від 26 жовтня 2021 року в розмірі 13 266,00 грн. ( тринадцять тисяч двісті шістдесят шість грн. 00 коп.) та суму заборгованості за кредитним договором №61570 від 10 грудня 2021 року в розмірі 7 120,00 грн. (сім тисяч сто двадцять грн. 00 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», розташованого за адресою: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, , р/р № НОМЕР_4 в АТ «ТАСкомбанк» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , інші дані суду невідомі, витрати на правничу допомогу в сумі 4 394,73 грн. (чотири тисячі триста дев`яносто чотири грн. 73 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 18 червня 2024 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова