ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року

м. Київ

справа № 757/3332/23

провадження № 61-2660св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Голуб С. А., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунка на її користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн, матеріальну шкоду в розмірі 8 773,00 грн, витрати понесені на копіювання документів на суму 2 941,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що 01 квітня 2022 року о 08.20 год на станції «Мінська» вона зайшла до метрополітену щоб доїхати до станції «Майдан Незалежності».

На вході до метрополітену вона пред`явила представнику поліції документи в застосунку «Дія» та повідомила про те, що їде до Державної міграційної служби України (далі - ДМС), що на вул. Богдана Хмельницького, 10.

Працівник поліції ОСОБА_2 відпихнув її і сказав, що не пропустить без пред`явлення паспорта. Вона повторно пояснила, що паспорта у неї немає, оскільки його забрали за її заявою уповноважені особи ДМС для термінового оновлення даних і для верифікації. Також пояснила, що 31 березня 2022 року відбувся збій у системі ДМС, у цей день їй не змогли надати будь-яких документів, в тому числі довідок.

ОСОБА_2 розлютився і почав безпідставно штовхати її у груди, викручувати руки і припирати до стінки метрополітену в присутності великої кількості перехожих, далі він запалив цигарку і почав пускати дим їй в обличчя. Поряд стояли два поліціанти, які сміялись, коли з неї знущається ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 примусом відібрав у неї мобільний телефон, далі притулив до стінки, зі ще одним представником поліції ОСОБА_3 (номер форми НОМЕР_1) на одягнув неї кайданки. Пізніше ОСОБА_2 почав рвати її одяг (чорне пальто на лівому плечі було розірвано ) і вигукувати перехожим в метрополітені, що він зловив диверсанта.

Пізніше за ініціативи ОСОБА_2 її в наручниках відведено до кімнати при метрополітені для огляду її документів. ОСОБА_2 обзивав її, перейшов на ти, застосовував психологічний тиск, незаслужені і нелюдські моральні знущання, обзивання. Кайданки з неї зняли о 10.45 год.

Після зняття кайданок вона телефонувала на 103 для отримання собі меддопомоги. Ні служба 103, ні попередньо викликана служба 102 на її виклики не прибули.

З 10.50 год до 11.20 год вона писала скаргу і пояснення для передання керівнику Головного управління Національної поліції в м. Києві (далі - ГУ НП у м. Києві) Івану Вигівському в службовій кімнаті метрополітену.

Приблизно о 14.00 год вона забрала в ДМС паспорт з оновленими даними.

Після цього вона звернулася до клініки, де лікар зафіксував підвищення тиску, сліди від кайданок та призначив лікування.

11 квітня 2022 року позивачка звернулась зі скаргою до ГУ НП у м. Києві з вимогою службових перевірок щодо працівників поліції.

Ухвалами Печерського районного суду міста Києва від 05 травня 2022 року у справі № 757/9963/22-к та від 23 травня 2022 року у справі № 757/11526/22-к, та ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2022 року у справі № 761/11386/22 зобов`язано компетентних (уповноважених) осіб відповідних органів унести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за її заявами та розпочати досудове розслідування.

Крім того, зазначила, що працівник Управління поліції в метрополітені ГУ НП у м. Києві склав щодо неї протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року у справі № 756/3057/22 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП, закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначала, що вказані дії відповідачів завдали їй суттєвих моральних втрат, душевних страждань, призвели до порушення нормальних життєвих та професійних зв`язків, а тому просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Печерський районний суд міста Києва рішенням від 11 вересня 2023 року позов задовольнив частково. Стягнув з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунка на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн, матеріальну шкоду в розмірі 200,00 грн. В решті позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та доведеним. При цьому місцевий суд виходив з того, що позивачка довела наявність спричиненої незаконними діями працівників Управління поліції в метрополітені ГУ НП у м. Києві моральної шкоди, однак при визначенні її розміру виходив з конкретних обставин справи, характеру спричинених їй моральних страждань, які полягали у душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв`язку із неправомірним складанням на неї протоколу, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, вона була вимушена витрачати додатковий час та зусилля для захисту своїх прав. Виходячи з принципів розумності та справедливості, суд визначив розмір такої шкоди в сумі 5 000,00 грн, відшкодування яких підлягає за рахунок коштів державного бюджету.

Доведеною суд вважав і вимогу про стягнення майнової шкоди в розмірі 200,00 грн за пошкодження пальта.

Водночас суд зазначив, шо позивачка не надала належних та допустимих доказів придбання ліків за призначенням лікарів у період з квітня до вересня 2022 року, тому вимоги про стягнення коштів не підлягають задоволенню. Також суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення витрат на копіювання документів на суму 2 941,00 грн задоволенню не підлягають.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Київський апеляційний суд постановою від 14 лютого 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ГУ НП у м. Києві та Державної казначейської служби України задовольнив частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року змінив, виклав резолютивну частину судового рішення в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн та матеріальну шкоду в розмірі 200,00 грн. В решті позову відмовити.».

Апеляційний суд мотивував постанову обґрунтованістю висновку місцевого суду про часткову доведеність вимог позову в частині моральної та майнової шкоди, однак суд вважав, що спосіб стягнення вказаних коштів визначений місцевим судом неправильно, оскільки кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У лютому 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року в частині зменшення розміру моральної та майнової шкоди та в цій частині змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, врахувавши обґрунтовану майнову шкоду, судові витрати у справі.

Підставою касаційного оскарження судових рішень вказувала те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19, від 28 листопада 2019 року № 261/0/15-18 та постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17;

суд не дослідив зібрані у справи докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України);

суд необґрунтовано відхилив клопотання про дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин. які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суд, визначаючи розмір моральної шкоди, не врахував глибину моральних страждань позивачки та принципи розумності, виваженості і справедливості. Також суд не надав належної оцінки щодо понесення майнових витрат, а саме на придбання ліків та на копіювання документів.

У березні 2024 року ГУ НП у м. Києві подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення.

У березні 2024 року ОСОБА_1 подала відповідь на відзив на касаційну скаргу.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

17 квітня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Суди попередніх інстанцій встановили, що 01 квітня 2022 року на станції метро «Мінська» (м. Київ) поліцейські Управління в метрополітені ГУ НП у м. Києві затримали ОСОБА_1 з підстав виникнення конфлікту з працівниками поліції.

З довідки від 08 квітня 2022 року про проведення перевірки за повідомленням операторів спец. лінії «102» відомо, що о 08.30 год ОСОБА_1 під час проходу на станцію метро «Мінська» відмовилась надати для перевірки документи та показати вміст сумки. Прохання поліцейського та роз`яснення щодо роботи метрополітену як укриття та вжиття з цього приводу антитерористичних заходів під час військового стану викликали у ОСОБА_1 обурення, і вона почала конфліктувати, висловлювалася нецензурно, образливо чіплялася до громадян, які проходили на станцію, на прохання припинити хуліганські дії не реагувала, чим порушила спокій громадян та викликала їх справедливе обурення.

У подальшому в присутності свідків працівник Управління поліції в метрополітені ГУ НП у м. Києві склав щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП (ВАБ 373648).

Свідок ОСОБА_4 дала суду показання про те, що 01 квітня 2022 року вона 1 год чекала, коли їй привезуть її паспорт, щоб пройти в метрополітен, та була свідком, як працівники не пропускали ОСОБА_1 , яка пояснювала, що паспорт її в ДМС. Поліцейські спілкувались з позивачкою в грубій формі (нецензурною лайкою), пускали дим в обличчя, порвали пальто, одягли кайданки. ОСОБА_1 не використовувала нецензурну лексику.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

У пункті 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП, є помилковим.

Суди попередніх інстанцій встановили, що постановою Оболонського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року у справі № 756/3057/22 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивачки виникло право на відшкодування шкоди в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Частково задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що закриття справ про адміністративне правопорушення через відсутність в діях позивачки складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що її притягнено до адміністративної відповідальності незаконно; позивачка довела факт завдання їй моральної шкоди таким переслідуванням, яка полягає у приниженні її честі, гідності, моральних переживаннях.

Виходячи із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності, суди вважали, що заявлений позивачкою розмір моральної шкоди є завищеним та зазначили, що сума в 5 000,00 грн є цілком адекватною завданій позивачці шкоді та є справедливою.

Колегія суддів не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок про те, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У цій справі суд встановив, що постановою Оболонського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року у справі № 756/3057/22 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Розглядаючи вказану справу, суд встановив недостатність доказів для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Свідок ОСОБА_4 дала суду показання про те, що 01 квітня 2022 року вона була свідком, як працівники поліції не пропускали ОСОБА_1 , яка пояснювала, що паспорт її в ДМС. Спілкувались з позивачкою в грубій формі (нецензурною лайкою), пускали дим в обличчя, порвали пальто, одягли кайданки. ОСОБА_1 нецензурну лексику не використовувала.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивака вказувала не лише на факт закриття адміністративного провадження, передбаченого статтею 185 КУпАП, а й на події, які відбулися 01 квітня 2022 року, зокрема щодо її затримання поліцейськими Управління поліції в метрополітені ГУ НП у м. Києві, одягнення кайданок та тимчасове затримання, пошкодження верхнього одягу. Також позивачка вказувала, що у зв`язку із вказаними подіями вона змушена була звертатися до керівництва ГУ НП у м. Києві щодо неправомірності дій поліцейських, а також необхідності звернення до суду з приводу зобов`язання компетентних (уповноважених) осіб відповідних органів внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявами та розпочати досудове розслідування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вказані обставини залишив поза увагою.

З урахуванням обставин справи, глибини та тривалості моральних страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, Верховний Суд дійшов висновку, що моральна шкода має бути відшкодована позивачці в розмірі 20 000,00 грн. Такий розмір шкоди є пропорційним і достатнім для компенсації позивачці спричинених негативних наслідків морального характеру.

Водночас правильним є висновок суду про часткове задоволення вимог позову про стягнення майнової шкоди, яка доведена належними та допустимими доказами.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Ураховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але в частині визначення розміру моральної шкоди неправильно застосовано норми матеріального права, постанова апеляційного суду підлягає зміні шляхом збільшення розміру на відшкодування моральної шкоди з 5 000,00 до 20 000,00 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 410,412, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року змінити, збільшивши розмір на відшкодування моральної шкоди з 5 000,00 гривень до 20 000,00 гривень.

В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов