Справа № 186/1905/23
Провадження № 2/188/658/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Бібіковій В.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів або звільнення від сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач 1), ОСОБА_3 , (далі відповідач 1) про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у справі № 188/1240/16-ц від 18.10.2016 стягнуто з нього на користь відповідача 1 ОСОБА_5 аліменти в розмірі 30% з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня подання позову 27 вересня 2016 і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у справі № 188/114/21 від 08.02.2021 стягнуто з нього на користь відповідача 2 ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 02.02.21.

Таким чином, за виконавчим листом № 188/1240/16 та судовим наказом 188/114/21, виданими Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області, з позивача стягуються аліменти на користь відповідача 1 у розмірі 30% від його заробітку ( доходу) та на користь відповідача 2 у розмірі 25% ( 1/4 частина), що загалом становить 55% його заробітку ( доходу).

Позивач вказує, що його матеріальний стан змінився в сторону погіршення. Він проживає разом з батьками, які є непрацездатними, мають хронічні захворювання, перебувають на диспансерному обліку у сімейного лікаря і потребують постійного лікування. Позивач змушений витрачати частину доходу на утримання та лікування батьків, що разом зі сплатою аліментів в розмірі, що перевищує половину його доходів, ставить його в скрутне матеріальне становище.

Позивач, посилаючись на ст. ст. 180, 181, 182, 183, 192 Сімейного кодексу (далі - СК) України,

просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього таким чином:

на користь відповідача 1 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30% до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

на користь відповідача 2 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Ухвалою суду від 22 січня 2024 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено розгляд справи по суті на 22 лютого 2024 року, який відкладався із різних причин.

Відповідачі надали спільний відзив, у якому позов не визнали, послалися на те, що позивач не надав доказів витрат на утримання батьків; позивач є молодою, здоровою, працездатною людиною і має виконувати свій батьківський обов`язок щодо своїх дітей. Крім того, рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2021 року ОСОБА_4 вже було відмовлено в позові до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Позивач надав відповідь на відзив, у якому позов підтримав і вказав, що до позовної заяви він додав довідки з лікарні, в яких зазначено стан здоров`я батьків на день подання позову. З моменту початку стягнення аліментів на користь відповідачів минуло кілька років, відповідно батьки позивача стали старіші на ці декілька років та стан їх здоров`я погіршується із віком, а вартість медичних препаратів, які непрацездатні батьки позивача вимушені купувати, збільшується. Розмір доходу позивача за ці роки не збільшився, отже, фінансове навантаження на позивача з утримання батьків збільшилось. При подачі заяви про видачу судового наказу відповідачу 2 було достовірно відомо, що позивач вже сплачує аліменти на утримання дитини від першого шлюбу на користь відповідача 1 у розмірі 30%, тому, заявляючи вимогу про стягнення аліментів з позивача у розмірі 1/4 частки заробітної плати (доходу) на її користь, вона фактично діяла недобросовісно, не попередивши суд, що з позивача вже стягуються аліменти на утримання дитини, адже відповідно до ст. 183 СК України та п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України повинна була подати заяву про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки від заробітку позивача. Позивач звернув увагу суду на те, що фактично діти, на користь яких стягуються аліменти, перебувають у нерівному становищі на дитину від шлюбу з відповідачем 1 стягуються аліменти у розмірі 30% від заробітку позивача, на іншу дитину від шлюбу з відповідачем 2 стягуються аліменти у розмірі 25% від заробітку позивача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала.

Відповідачі позов не визнали.

Відповідач 2 в судовому засіданні заявила клопотання про витребування доказів про розмір пенсійних та соціальних виплат, які отримують батьки позивача та про наявність у них земельних ділянок, їх розмір, суми отриманих від передання в оренду земельних ділянок доходів і сплачених податків.

Суд відхилив це клопотання як подане з порушенням норм ч. 1 ст. 84, ч. 3 ст. 83 ЦПК України, згідно з якими учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Однак, відповідачі до відзиву ніяких доказів або клопотань про їх витребування не надали.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши заяви сторін по суті, дослідивши надані позивачем докази, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4).

Судом встановлено, що рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у справі № 188/1240/16-ц від 18.10.2016 стягнуто з позивача на користь відповідача 1 ОСОБА_5 аліменти в розмірі 30% з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня подання позову 27 вересня 2016 і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у справі № 188/114/21 від 08.02.2021 стягнуто з позивача на користь відповідача 2 ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 02.02.21.

Вказані судові рішення, копії яких додано до позову, виконуються позивачем, що підтверджено доданими до позову довідкою Петропавлівського відділу державної виконавчої служби від 12.07.2023 № 15988 та постановою про відкриття виконавчого провадження № 72534378 від 15.08.2023; заборгованість по сплаті аліментів відсутня, що визнали сторони.

Позивач зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією сторінки 12 його паспорту, довідкою Брагинівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 16.10.2023 № 1073.

Батьки позивача ОСОБА_8 , 1955 року народження, та ОСОБА_1 , 1959 року народження, перебувають на «Д» обліку у сімейного лікаря з приводу наявних у них захворювань, діагнози зазначені у довідках Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Богинівка за місцем їх проживання.

Відповідачі не надали суду копії рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2021 року, на яке вони послалися у відзиві, не надав його і позивач у відповіді на відзив, тому суд не досліджував його і не перевіряв його наявність та зміст, виходячи із приписів статті 12 ЦПК України.

Правовідносини сторін регулюються нормами СК України, інших актів національного та міжнародного права в галузі охорони дитинства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2).

Згідно з ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

За виконавчим листом № 188/1240/16 та судовим наказом 188/114/21, виданими Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області, з позивача стягуються аліменти на користь відповідача 1 у розмірі 30% від його заробітку ( доходу) та на користь відповідача 2 у розмірі 25% ( 1/4 частина), що загалом становить 55% його заробітку ( доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до норми ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Отже, право на утримання від позивача мають двоє його малолітніх дітей від різних шлюбів та його непрацездатні хворі батьки.

Оскільки малолітні діти позивача мають однакові права на утримання їх позивачем, так само, як і непрацездатні хворі батьки, то дохід позивача має бути розподілений таким чином, щоб забезпечити справедливу участь в утриманні всіх осіб, які мають право на таке утримання від позивача, та забезпечення матеріальних і духовних потреб самого позивача.

Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Така правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц

Суд бере до уваги, що під час вирішення судами питання про розмір аліментів, які стягуються на утримання малолітніх дітей від різних шлюбів, не були враховані витрати на утримання непрацездатних хворих батьків, оскільки ці витрати у позивача виникли вже після ухвалення вказаних судових рішень, що спричинило зміну його матеріального стану в бік погіршення, отже, існують фактичні та правові підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що параграф 1 статті 6 не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 року; пункт 29).

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року) ЄСПЛ зазначив, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Позов задоволено, отже, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, однак, позивач не просив стягнути його судові витрати з відповідачів, тому виходячи із принципу диспозитивності, закріпленому у ст. 13 ЦПК України, суд залишає судові витрати на позивачеві.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 150, 180, 182, 183, 184, 192, 202, 203 СК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 141, 176, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , про зміну розміру аліментів задовольнити.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2016 у справі № 188/1240/16-ц, з 30% до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягненням дитиною повноліття.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання сина, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі судового наказу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у справі № 188/114/21 від 08.02.2021, з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягненням дитиною повноліття.

Судові витрати залишити на позивачеві ОСОБА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда