ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року

м. Київ

справа № 1423/14904/2012

провадження № 61-16226св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»,

заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва

від 27 вересня 2023 року у складі судді Чулуп О. С. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року у складі колегії суддів:

Яворської Ж. М., Базовкіної Т. М., Царюк Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

1. У червні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК» Дніпрофінансгруп») звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа щодо боржника

ОСОБА_1 .

2. Заява мотивована тим, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2012 року по справі №1423/14904/2012 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №08/07/2007/840-К 1177 від 30 липня 2007 року в розмірі 598 063,94 грн та судові витрати 3 219 грн.

3. При примусовому виконанні виконавчого листа №1423/14904/2012 по стягненню боргу з ОСОБА_1 у розмірі 598 063,94 грн Центральним відділом державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 12 лютого 2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби), у редакції на час винесення постанови, та у подальшому Дніпровським районним відділом ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області 14 квітня 2015 року відповідно до вимог пункту 4 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання.

4. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 грудня

2021 року замінено стягувача у справі №1423/14904/2012 з ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

5. Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 21 червня 2023 року виконавчий лист не перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби чи на виконанні у приватних виконавців.

6. Також у кредитній справі, яку передано від ПАТ «КБ «Надра» до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 відсутній.

7. Посилаючись на те, що із листів від 11 березня 2022 року №5022/02.02-17 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області, від 22 червня 2022 року №21306 Центрального відділу ДВС у місті Миколаєві, від 20 червня 2023 року №24793/05.2-08 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області вбачається, що виконавчий лист у справі №1423/14904/2012 про стягнення боргу з ОСОБА_1 у розмірі

598 063,94 грн був втрачений органами ДВС при пересилці за територіальністю між відділами ДВС Миколаївської і Дніпропетровської областей, стягувач просив видати дублікат виконавчого листа у справі №1423/14904/2012 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь «КБ «Надра» 598 063,94 грн, стосовно боржника ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

8. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня

2023 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року, у задоволенні заяви відмовлено

9. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинув до моменту набуття заявником права вимоги до боржника, та заявником не надано суду доказів поважності причин для поновлення строку звернення виконавчого листа до виконання, а також такої вимоги не заявлено, тому заява про видачу дублікату виконавчого листа задоволенню не підлягає.

10. Апеляційний суд погодився з вказаним висновком суду, проте також зазначив про недоведеність втрати виконавчого листа.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

11. У листопаді 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року.

12. Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2023 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

13. Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

14. У касаційній скарзі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

15. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, не враховано висновків, викладені у постановах Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 2-2236/12, від 10 серпня 2023 року у справі № 2-624/11; суди попередніх інстанцій безпідставно вважали, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив; суд апеляційної інстанції невірно навів тлумачення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції Закону № 606-XIV.

16. Касаційна скарга мотивована тим, що факт втрати виконавчого листа є свідченням неможливості виконання рішення суду, а обставини, за яких це сталось, не можуть негативно впливати на права стягувача. Відсутність виконавчого листа, своєчасно пред`явленого стягувачем, перешкоджає виконанню рішення суду і порушує його права.

17. Зазначає, що ЦПК України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати виконавчого листа. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дублікату виконавчого листа не порушує права боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат виконавчого листа має повністю відтворювати втрачений виконавчий лист, у тому числі містити й дату його видачі.

18. При розгляді питання про видачу дублікату перевіряється чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. При цьому сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

19. Крім того, з листів органів ДВС вбачається, що виконавчий лист був втрачений при пересилці за територіальністю між відділами ДВС Миколаївської і Дніпропетровської областей.

20. Також зазначає, що умовою для видачі дублікату виконавчого документу є подання відповідної заяви до суду відповідно до пункту 17.4 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документу до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/ або його зупинення.

21. Вважає, що товариство звернулось із заявою про видачу дубліката виконавчого документа щодо боржника ОСОБА_1 в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

22. Крім того, ненаправлення документів виконавчого провадження є достатньою підставою для визнання причин пропуску поважними та поновлення судами пропущеного строку.

23. Також вважає, що апеляційним судом на власний розсуд проведено тлумачення терміну «заявник» у контексті частини другої статті 26 Закону

№606-XIV, оскільки в даному випадку заявником виступає не стягувач, а Центральний ВДВС міста Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області, який прийняв рішення щодо направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

24. В свою чергу первинний кредитор ПАТ «КБ «Надра», сумлінно користуючись своїми правами, направив заяву про відкриття виконавчого провадження разом із виконавчим листом саме до Центрального ВДВС міста Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області.

25. У квітні 2024 року до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення заявника у справі.

26. Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не поданий.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2012 року по справі №1423/14904/2012 стягнуто в солідарному порядку з

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №08/07/2007/840 К-1177

від 30 липня 2007 року в розмірі 598 063,94 грн та судові витрати 3219,00 грн.

28. 16 липня 2013 року представником ПАТ КБ «Надра» було отримано виконавчі листи для пред`явлення їх до примусового виконання.

29. 21 липня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір про відступлення права вимоги №GL48N718070_І_4, який посвідчено нотаріально, та до якого доданий реєстр боржників, внаслідок чого право вимоги за кредитним договором №08/07/2007/840 К-1177 від 30 липня

2007 року, який укладено з ОСОБА_1 та її поручителями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , передано новому кредитору, та між попереднім та новим кредиторами проведено відповідний розрахунок за набуття та відступлення права вимоги.

30. За заявою ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» від 27 жовтня 2021 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 грудня 2021 року замінено стягувача у справі № 1423/14904/2012 з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

31. Згідно з листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області від 11 березня 2022 року перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні у Центральному відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві перебували виконавчі провадження НОМЕР_2 та НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2013 року за №1423/14904/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» судового збору в сумі 3219,00 грн та виконавчого листа №1423/14904/2012 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 598 063,94 грн відповідно. Вказані виконавчі провадження завершені 12 лютого 2015 року з підстав, визначених пунктом 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

32. Листом Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві від 22 червня 2022 року повідомлено, що виконавчий документ № 1423/14904/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» в розмірі 598 063,94 грн направлено на подальше виконання до Дніпропетровського ВДВС РУЮ.

33. Відповідно до листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області від 20 червня 2023 року перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на виконання до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надходили виконавчі листи № 1423/14904/2012 від 11 червня 2013 року, видані Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» у розмірі 598 062,94 грн та про стягнення судового збору у розмірі 3219,00 грн.

34. 02 квітня 2015 року державним виконавцем на підставі пункту 4 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 1423/14904/2012 про стягнення судового збору з ОСОБА_1 у розмірі 3219,00 грн, оскільки виконавчий документ пред`явлений не за місцем виконання.

35. 14 квітня 2015 року державним виконавцем на підставі пункту 4 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 1423/14904/2012 про стягнення боргу з ОСОБА_1 у розмірі 598 062,94 грн, оскільки виконавчий документ пред`явлений не за місцем виконання.

36. Проте надати більш детальну інформацію з виконання вказаного рішення суду, а також дані про підтвердження відправки виконавчих документів неможливо, оскільки відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року виконавчі провадження знищені у зв`язку з закінченням строку зберігання.

37. Згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 21 червня 2023 року виконавчий лист № 1423/14904/2012 відносно ОСОБА_1 не перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби чи на виконанні у приватних виконавців.

38. Звертаючись до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа стягував зазначав, що у кредитній справі, яку було передано від ПАТ «КБ Надра» до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», відсутній виконавчий лист по справі

№ 1423/14904/2012, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва про стягненню боргу з ОСОБА_1 . А відповідно до листів Управління забезпечення виконання рішень у Миколаївській та у Дніпропетровській області, Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві вбачається, що виконавчий лист у справі

№ 1423/14904/2012 щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 втрачено при пересилці за територіальністю між відділами ДВС Миколаївської та Дніпропетровської областей. Факт втрати виконавчого листа є свідченням неможливості виконання рішення суду, а обставини за яких це сталося, не можуть негативно впливати на права стягувача.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

39. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

40. Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

41. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

42. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

43. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

44. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

45. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

46. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

47. Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанції відповідають.

48. Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

49. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

50. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

51. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

52. Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 вказав, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

53. Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

54. Згідно з підпунктом 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

55. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

56. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист (постанова Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-1380/08).

57. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 вказано, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

58. В постановах Верховного Суду від 19 квітня 2019 року у справі

№ 2-1316/285/11, від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого

2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 20 травня 2022 року у справі

№ 1005/7133/2012, від 19 липня 2022 року у справі № 750/13088/14, від 14 грудня 2022 року у справі № 753/20452/21, від 01 березня 2023 року у справі

№ 433/1335/14-ц зазначено, що дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

59. У постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі

№ 2515/739/2012, від 12 березня 2018 року у справі № 583/1828/17-ц,

від 21 березня 2018 року у справі № 6-676/10, від 24 квітня 2018 року у справі

№ 161/1441/14-ц, від 15 серпня 2018 року у справі № 2-1976/10, від 22 січня

2020 року у справі № 2-1693/10, від 28 травня 2020 року у справі № 1003/6035/12, від 17 листопада 2021 року у справі № 419/310/12 належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

60. Судами попередніх інстанцій установлено, що на виконанні у Центральному відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві перебували виконавчі провадження НОМЕР_2 та НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2013 року за №1423/14904/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» судового збору в сумі 3219,00 грн та виконавчого листа №1423/14904/2012 про стягнення з ОСОБА_1 в сумі боргу в сумі 598 063,94 грн відповідно. Вказані виконавчі провадження завершені 12 лютого 2015 року з підстав, визначених пунктом 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

61. Листом Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві від 22 червня 2022 року повідомлено, що виконавчий документ № 1423/14904/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» в розмірі 598 063,94 грн направлено на подальше виконання до Дніпропетровського ВДВС РУЮ.

62. Відповідно до листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області від 20 червня 2023 року перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що 02 та 14 квітня 2015 року державним виконавцем на підставі пункту 4 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 1423/14904/2012, оскільки виконавчий документ пред`явлений не за місцем виконання.

63. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) у редакції, чинній на час видання виконавчого листа, виконавчі документи, зокрема щодо виконання судових рішень, можуть бути пред`явлені до виконання протягом одного року, якщо інше не встановлене законом.

64. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 23 Закону № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документів до виконання перериваються пред`яленням виконавчого документа до виконання.

65. 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII), у зв`язку з чим Закон № 606-XIV втратив чинність.

66. Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1404-VIII від 02 червня

2016 року виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

67. Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

68. Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

69. Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

70. Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

71. Таким чином, враховуючи, що у квітні 2015 року державним виконавцем винесено постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 1423/14904/2012 на підставі пункту 4 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», тому в даному випадку строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив у квітні 2016 року, тобто до набрання чинності Закону України № 1404-VIII

(05 жовтня 2016 року).

72. Водночас, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

73. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що: «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

74. Однак, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, заявник взагалі не звертався до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання.

75. Доводи касаційної скарги про те, що не направлення документів виконавчого провадження є достатньою підставою для визнання причин пропуску поважними та поновлення судами пропущеного строку висновків судів попередніх інстанцій не спростовують і не звільняють заявника від звернення до суду із відповідною заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання.

76. Водночас Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено, а висновки апеляційного суду про недоведеність заявником втрати виконавчого документа є помилковими, однак суд наголошує, що закон пов`язує можливість видачі дубліката виконавчого документа не лише із його втратою, а й із дотриманням строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

77. Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання. Законодавець обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися, однак визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечив рівність сторін виконавчого провадження.

78. Відступлення прав вимог не є причиною для відновлення прав стягувача або звільнення його від обов`язку добросовісно користуватися своїми правами та виконувати обов`язки під час виконання рішення суду.

79. Таким чином висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для видачі дублікату виконавчого листає правильними.

80. Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилався заявник у касаційній скарзі.

81. Іншідоводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції

82. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження

№ 14-446цс18).

83. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав.

84. Колегія суддів вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» залишити без задоволення.

2. Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович