ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2296/24 Справа № 204/6134/23 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2023 року у справі №204/6134/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року КП «Дніпроводоканал» звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що відповідачі є фактичними споживачами послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , проте вчасно та у відповідному розмірі оплату послуг не здійснюють, в результаті чого утворилась заборгованість станом 31 січня 2023 року у розмірі 71 452, 81 грн., з яких основного боргу 60 386, 29 грн.; інфляційне збільшення суми боргу 9 800,42 грн.; 3% річних 1 266,10 грн.

Просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в розмірі 71 452, 81 грн. та судові витрати в розмірі 2 684 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2023 рокупозовні вимоги КП «Дніпроводоканал» залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник КП «Дніпроводоканал» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, стягнути солідарно із відповідачів понесений позивачем судовий збір за подання апеляційної скарги. Зазначає, що за період, який відповідачам нарахована заборгованість КП «Дніпроводоканал» здійснював обслуговування та ведення особових рахунків абонентів у двох програмах, а тому до суду на підтвердження позовних вимог надано два розрахунки, які є продовженням один одного та не дублюють відомості по заборгованості.

В останньому розрахунку відображений загальний розмір заборгованості та її складові, які заявлені в позовній заяві, а також інфляційні витрати та 3% річних нараховувались ними за період з 07.2018 року по 01.2022 року, тобто із дотриманням законодавчо встановленої заборони про їх нарахування після повномасштабного вторгнення.

Розрахунок заборгованості формувався у програмах, які вони використовували, виходячи з норм і тарифів, які діяли у вказаний період та кількості осіб, які в той чи інший період проживали за адресою споживання послуг з водопостачання та водовідведення. А суд першої інстанції у випадку наявності сумнівів щодо достовірності цих розрахунків мав змогу витребувати у позивача тарифи для населення, які діяли у спірний період.

Відповідачі не скористались своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 квітня 2024 року справа №204/6134/23 передана колегії суддів: Новіковій Г.В. як головуючому судді (судді-доповідачу) та суддям Гапонову А.В., Никифоряку Л.П..

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбаченоповідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 71 452,81 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідачем до апеляційної скарги додано перелік тарифів для населення, які діяли з 02.08.1996 р. по 31.01.2023 р., норми водопостачання, які діяли з 21.01.1996 р. по 19.12.2004 р. та рішення виконавчих комітетів Дніпровської міської ради №3884, №82, №939.

Проте, як доказ вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів неможливості її подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього і не просить залучати в якості доказу.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено , що предметом господарської діяльності позивача КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради є, зокрема, надання послуг водопостачання та водовідведення, про що зазначено у п. 2.2.1 Статуту Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням міської ради від 20 жовтня 2021 року № 75/11.

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 21 грудня 2022 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_4 (з 22 грудня 2020 року), ОСОБА_1 з 19 лютого 1990 року, ОСОБА_5 з 01 квітня 1999 року та ОСОБА_3 з 16 грудня 1993 року, а відтак відповідачі є споживачами послуг КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради за вказаною адресою.

Також зазначені відомості підтверджується Інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та інфоромацією відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Дніпровської міської ради щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ..

Згідно із наявними в матеріалах справи довідкою та розрахунком заборгованості по особистому рахунку, оформленому на ім`я ОСОБА_1 ,за адресою кв. АДРЕСА_2 у споживачів послуг з водопостачання та водовідведення наявна заборгованість за період з січня 1999 року по січень 2023 року у розмірі 60 386,29 грн., на яку нараховані інфляція 9 800,42 грн. та 3% річних у розмірі 1 266,1 грн ..

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належними та допустимим доказами не доведено розмір заборгованості, порядок її нарахування та підстави солідарного стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, оскільки в

наявних розрахунках значаться різна кількість зареєстрованих осіб за спірний період, а відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) станом на дату виникнення вказаної заборгованості 1999 рік був неповнолітньою дитиною.

Такі висновки не відповідають встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних права та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинковихприміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Звертаючись до суду із позовом, КП «Дніпроводоканал» зазначав, що між ними та відповідачами, як зареєстрованими у квартирі, встановились фактичні відносини з приводу надання послуг з водопостачання та водовідведення у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ,, за якою відкрито особовий рахунок на ім`я ОСОБА_8 № 59

Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Таким чином, сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно яких позивач надавав відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі були зобов`язані сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період.

Однак при розрахунку розміру заборгованості, яку позивач просив стягнути з 1999 року по січень 2023 року солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 слід звернути увагу на дати народження відповідачів та їх реєстрацію у квартирі, в якій позивач надавав послуги з водопостачання та водовідведення.

Так зокрема ОСОБА_4 значиться зареєстрованою у квартирі з 22 грудня 2020 року, а тому стягнення з неї заборгованості за попередній період є неправомірним.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться зареєстрованим у квартирі з грудня 1993 року, однак при цьому на момент початку нарахування спірної заборгованості йому ще не виповнилось 18 років, а тому він не може бути відповідальним за спірними зобов`язаннями до його повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином в рамках заявленого позивачем періоду заборгованості відповідачі несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями зі сплати за послуги з водопостачання та водовідведення у квартирі АДРЕСА_2 , наступним чином:

-за період з січня 1999 року по липень 2000 року (включно) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (інші співвідповідачі не досягли повноліття або ще не були прописані);

-за період із серпня 2000 року по грудень 2020 року - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (останній досяг повноліття);

-за період із січня 2021 року по січень 2023 року (включно) - ОСОБА_1 . ОСОБА_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (остання була прописана).

При цьому суд зауважує, що відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак з матеріалів справи не вбачається звернення відповідачів із відповідними заявами, як і спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості.

Також при розрахунку спірної заборгованості слід звернути увагу на те, що у довідці на особовий рахунок № НОМЕР_1 значиться розрахунок заборгованості за період з січня 1999 року по липень 2018 року із розрахунку на 3 зареєстровані особи. Однак з огляду на зазначене вище це є не правомірним, оскільки до серпня 2000 розрахунок повинен був проводитись як за споживання послуг двома особами. У розрахунку заборгованості за період з серпня 2018 року по січень 2023 року включно розрахунок заборгованості проведено на 4 зареєстрованих осіб, хоча ОСОБА_4 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 тільки у грудні 2020 року.

Підсумовуючи наведене та враховуючи надані позивачем докази та розрахунки заборгованості, суд апеляційної інстанції вважає, що є підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 за спірний період наступним чином:

солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за період з січня 1999 року по липень 2000 року (включно) у розмірі 153,44 грн.;

солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за період із серпня 2000 року по грудень 2020 року (включно) у розмірі 33 891,02 грн.;

солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за період із січня 2021 року по січень 2023 року (включно) у розмірі 23 055,45 грн.

На зазначені обставини суд першої інстанції не звернув уваги та не зробив відповідний перерахунок заборгованості, у зв`язку із чим незаконно відмовив у задоволенні позовних вимог із підстав недоведеності.

Що ж стосується заявлених вимог по інфляції та 3% річних, то слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній у рішенні від 16 грудня 2015 року N 6-2023цс15 зазначив, що закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також узгоджується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 Цивільного процесуального кодексу України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Таким чином, особи, які не в змозі сплатити за житлово-комунальні послуги, повинні за прострочення платежів за комунальні послуги України сплачувати не тільки пеню, передбачену Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а й три відсотки річних та індекс інфляції, передбачені Цивільним кодексом України, за весь час прострочення.

Враховуючи те, що було встановлено невідповідність розрахунків, наданих позивачем щодо розміру заборгованості в спірному періоді, з огляду на кількість фактичних споживачів послуг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів інфляції та 3% річних за заявлений позивачем період з 07.2018 року по 01.2022 року у наступному вигляді:

-солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за період із липня 2018 року по грудень 2020 року (включно) інфляції збитки у розмірі 1 491,45 грн. та 3% річних у розмірі 751,46 грн.;

-солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за період із січня 2021 року по січень 2022 року інфляції збитки у розмірі 942,65 грн. та 3% річних у розмірі 268,06 грн..

При цьому суд звертає увагу, що період заявлених вимог щодо відповідності у рамках ст. 625 ЦК України не зачіпає дати законодавчо встановленої заборони та такі нарахування у зв`язку із веденням в країни воєнного стану.

Відповідно п. 3 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведе апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, а також суми інфляційного збільшення та 3% річних.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог (84,75%) за подання позовної заяви та апеляційної скарги по 1 421,68 грн. з кожного ((2 684 + 4 026)*84,75% /4)

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 71 452,81 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2023 року скасувати.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведеннязадовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період з січня 1999 року по липень 2000 року у розмірі 153,44 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період із серпня 2000 року по грудень 2020 року у розмірі 33 891,02 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період із січня 2021 року по січень 2023 року (включно) у розмірі 23 055,45 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради за період із липня 2018 року по грудень 2020 року (включно) інфляційні збитки у розмірі 1 491,45 грн. та 3% річних у розмірі 751,46 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради за період із січня 2021 року по січень 2022 року інфляційні збитки у розмірі 942,65 грн. та 3% річних у розмірі 268,06 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради витрати по сплаті судового збору по 1 421,68 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: