Справа № 201/216/21
Провадження № 2/201/1751/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 12 січня 2021 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних, у якій позивач просить стягнути з відповідачів на його користь інфляційні втрати та 3% річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань у розмірі 188 712,62 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2 830,69 грн.

В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 20 червня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №06/2383К-07. 20 червня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 14-4/2383А/1-07, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_1 за кредитним договором №06/2383К-07 від 20 червня 2007 року. 07 березня 2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення у справі № 2-9873/11, яким було солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у сумі 4 389 616,22 грн. та судові витрати. В подальшому, за вищевказаним рішенням суду відбулось часткове погашення заборгованості в розмірі 3 739 067,40 грн., залишок заборгованості за даним рішенням суду складає 650 548,82 грн., яка на теперішній час залишається непогашеною. Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідачів за час прострочення виконання зобов`язань за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року інфляційні втрати у розмірі 130 109,76 грн. та 3% річних у розмірі 58 602,86 грн.

11 квітня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначила, що оскільки кредитний договір укладався в іноземній валюті, відповідач вважає, що інфляційні втрати відшкодуванню та 3% річних не підлягають.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 12 січня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С.

Ухвалою судді від 14 січня 2021 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі.

Згідно із вимогами ч. 7 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів.

До суду 28 січня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2021 року провадження у вказаній справі зупинено до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 200/758/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», ОСОБА_2 про визнання кредитного договору припиненим.

Ухвалою судді від 27 грудня 2023 року провадження у даній справі було поновлено.

Представник позивача у позовній заяві просив суд розглядати справу без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_1 надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі та відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із тим, що валюта кредиту була у доларах США і стягнути інфляційні втрати неможливо. Крім того, у поданій заяві представник відповідача зазначила, що відповідач вважає, що рішення суду виконано в повному обсязі у зв`язку із тим, що звернуто стягнення на предмет іпотеки у рамках виконавчого провадження.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Фактичні обставини встановленні судом. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

20 червня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №06/2383К-07, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 540000,00 доларів США, строком користування до 19 червня 2027 року.

20 червня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 14-4/2383А/1-07, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_1 за кредитним договором №06/2383К-07 від 20 червня 2007 року.

07 березня 2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення у справі № 2-9873/11, яким було солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у сумі 4 389 616,22 грн. та судові витрати.

В подальшому, як зазначає позивач, і це не спростовано відповідачами, за вищевказаним рішенням суду відбулось часткове погашення заборгованості в розмірі 3 739 067,40 грн., залишок заборгованості за даним рішенням суду складає 650 548,82 грн., яка на теперішній час залишається непогашеною.

Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідачів за час прострочення виконання зобов`язань за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року інфляційні втрати у розмірі 130 109,76 грн. та 3% річних у розмірі 58 602,86 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України.

В даному випадку рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2012 року про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, набрало законної сили, до цього часу залишається не виконаним у повному обсязі.

Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про те, що най думку відповідача рішення суду виконано в повному обсязі у зв`язку із тим, що звернуто стягнення на предмет іпотеки у рамках виконавчого провадження, оскільки дана обставина не підтверджена жодними належними та допустимими доказами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За приписом частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу «Загальні положення про зобов`язання», ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Отже, відсутність реального виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Результат аналізу наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно зі ст. 625 ЦК України.

Крім того, позикодавець має право отримати проценти від суми позики згідно зі ст. 1048 ЦК України, які нараховуються за період із дати отримання коштів позичальником до дня повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Факт часткового повернення суми позики з порушенням встановленого договором позики строку повернення не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст. ст. 625, 1048 ЦК України.

Виходячи з наведеного, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що має місце неналежне виконання відповідачем умов договору кредиту в частині своєчасного повернення грошових коштів, що тягне за собою цивільно-правову відповідальність, яка передбачена вищенаведеними нормами цивільного законодавства України, тому позивачем правомірно заявлене вимоги про застосування до відповідача заходів відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, в частині нарахування на суму боргу трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідачів про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на загальну суму 188 712,62 грн. за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року, при визначенні суму боргу, суд бере за основу наданий позивачем розрахунок заборгованості, який складений у повній відповідності з чинним законодавством, та перевірений судом, в той же час відповідач не скористався процесуальним правом у своєму відзиві спростувати наданий позивачем розрахунок.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 830,69 грн., тобто по 1 415,34 грн. з кожного, які сплачені позивачем при зверненні з даним позовом до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» () за час прострочення виконання зобов`язань за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року інфляційні втрати у розмірі 130 109,76 грн. та 3% річних у розмірі 58 602,86 грн., що разом складає 188 712,62 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (код )судовий збір у розмірі по 1 415,34 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», , м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2

Суддя С.С. Федоріщев