Номер провадження: 22-ц/813/4000/24
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи 947/32019/23

Номер провадження: 22-ц/813/4000/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Мокана В.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування шкоди за надання неякісних послуг, за апеляційною скаргою адвоката Бикова Дмитра Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Петренка В.С. 14 грудня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 : 1) відшкодування матеріальної шкоди за пошкоджену дублянку в розмірі вартості виробу - 1 950 євро, що на дату подання позову у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає - 75 172 грн. = 1 950 х 38,55; 2) відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження дублянки під час здійснення хімчистки у розмірі - 100 000 грн.. Також позивачка просить стягнути судові витрати.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 11.03.2023 року вона звернулась до ФОП ОСОБА_2 з метою отримання послуг щодо відновлення поверхні дублянки. Стверджує, що при наданні своєї речі для відновлення поверхні, нею було висловлена обов`язкова умова - не здійснювати тонування та не підфарбовувати дублянку, про що навіть було окремо вказано в умовах квитанції-договору № 02531-27 від 11.03.2023 року. Фактично, і про це було повідомлено працівників ФОП ОСОБА_2 , дублянка надавалася суто для того щоб освіжити її зовнішній вигляд.

Після того як дублянка була надана працівникам ФОП ОСОБА_2 їй зателефонував хтось з робітників хімчистки та запитав скільки у них є часу на то щоб висохла фарба. На що вона ще раз категорично заявила про недопустимість фарбування її речі. Однак коли у названу дату прийшла до ФОП ОСОБА_2 з метою забирати свою річ, нею було виявлено, що дублянка придбала зовсім інший колір. Дублянка момент надання на хімчистку була на сірого кольору, а на момент видачі - вже якогось нібито чорного, та на ній була купа різноманітних плям, які були відсутні раніше. У зв`язку з цим, вона відмовилась забирати дублянку у такому вигляді, співробітники хімчистки запевнили, що це якась їх помилка, та що ця проблема буде вирішена згодом силами хімчистки. Після цього їй неодноразово телефонували з хімчистки, говорили що все буде добре, також неодноразово вона спілкувалася з адміністраторами, які запевняли, що вони роблять якісь дії необхідні для усунення недоліків.

Проте, коли у червні 2023 року позивачці знову показали дублянку вона побачила, що вона взагалі втратила свій минулий вигляд, було видно що з дублянкою неодноразово проводили якісь хімічні дії. Вона стала схожа на якусь стару річ, на ній було багато потертостей, колір також був вже не природній, який був на дублянці з початку. Тобто фактично річ виявилась пошкодженою з вини співробітників хімчистки.

Вказані дії відповідача вважає такими, що порушують її права як споживача, передбачені ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме - належну якість обслуговування та відшкодування збитків. Вказане порушення прав заподіяли їй майнову та моральну шкоду. Майнова шкода виражається у витратах, які вона понесла у вигляді вартості дублянки, яка придбана в Мілані та коштувала - 1 950 євро, що за курсом НБУ становить - 75 172 грн.. Також позивачка зазначає, що їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі - 100 000 грн. (а. с. 1 - 5).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2023 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачкою ФОП ОСОБА_2 не порушено умови, закріплені в квитанції-договорі, з якими позивачка була ознайомлена.

Позивачка або її представник не заявляли суду клопотання про проведення експертизи, зокрема, на предмет впливу на виріб. Інші (позасудові) заходи для проведення експертизи позивачкою також не вжиті.

Так, у квитанції від 11.03.2023 року зазначено, що дублянка має ступень зносу 50%. Суду надано товарний чек щодо придбання дублянки за ціною - 1950 євро, але у будь-якому разі, вона придбана 11.10.2022 року і на момент здавання у хімчистку вже мало 50 % зносу, що знижує її вартість принаймні на половину. Тому збиток не може бути оцінений як вартість нової дублянки.

При цьому, вимоги про розірвання договору та стягнення коштів, сплачених за послуги хімчистки позивачкою не заявлені.

Оскільки суд не встановив протиправності дій відповідача та не задовольнив вимог позивачки відшкодування матеріальної шкоди, підстави для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди відсутні (а. с. 31 - 35).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі адвокат Биков Д.Ю., діючий від імені ОСОБА_1 , просить заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що дублянка, яка була здана до хімчистки, була з певними дефектами, проте без істотних недоліків. Крім того, дублянка підлягала використанню. Однак, після проведення хімчистки з`явились істотні недоліки, через які використання дублянки в подальшому не можливе; 2) судом першої інстанції не було витребувано докази від відповідача щодо підтвердження стану дублянки на момент розгляду справи, що є вагомим при вирішенні даного спору. У зв`язку із вказаним судом не могло бути ухвалене заочне рішення (а. с. 38 - 43).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.01.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Бикова Д.Ю., діючого від імені ОСОБА_1 , на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року. Апеляційну скаргу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, надано строк для надання відзиву на апеляційну скаргу (а. с. 48 - 49).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.03.2024 року призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду з викликом її учасників (а. с. 63).

23.05.2024 року від адвоката Бикова Д.Ю., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про витребування доказів.

23.05.2024 року від адвоката Бикова Д.Ю., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про призначення технологічної товарознавчої судової експертизи.

Протокольною ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.05.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.05.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Бикова Д.Ю., діючого від імені ОСОБА_1 , про призначення технологічної товарознавчої судової експертизи.

У судовому засіданні адвокат Биков Д.Ю., діючий від імені ОСОБА_1 , підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Бикова Д.Ю., діючого від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

11.03.2023 року позивачка ОСОБА_1 уклала з ФОП ОСОБА_2 договір на послуги хімічної чистки, що підтверджується квитанцією-договором № 02531-27. Предметом договору була - дублянка коротка шкіряна (до 70 см). Дублянка з повним відновленням поверхні, клієнт просить не тонувати та не підкрашувати. Вид обробки - чистка.

Опис виробу стать - жін.; колір - сірий; знос у % - 50; фурнітура - змійка, брелок, пряжки; примітка до ярлику/лінійні розміри: д73, ш60, р42.

Перед здаванням дублянки у хімчистку відповідачем у договорі описані встановлені дефекти на виробі, а саме: - розміщення плям; - на бейках карманів легка затертість; - дефекти ззаду внизу білі смуги, на чорній обробці слід від кнопки, спереду та на рукаві маленькі світлі плями-порушення структури шкіри.

Після проведення хімічної чистки - 31 липня 2023 року позивачка звернулась до відповідача із заявою/претензією з пропозицією досудового врегулювання спору та відшкодування майнової шкоди в розмірі вартості дублянки.

18 серпня 2023 року, на вимогу позивачки щодо відшкодування вартості виробу, ФОП ОСОБА_2 повідомило, що хімічне чищення дублянки було здійснене у повній відповідності до маркування та із повним дотриманням технології чищення, передбачених ДСТУ 201.03.96 та ДСТУ 201-09-98. Наявні на виробі дефекти не пов`язані з чищенням виробу. Таким чином, відхиллено виплату компенсації вартості дублянки. У якості лояльності позивачці було запропоновано повернути дублянку без сплати послуг за хімчистку.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК України).

У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позову.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

В наведеній статті законодавцем також визначено наступне: послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Згідно з умовами ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

В даному випадку застосуванню підлягають норми цивільного законодавства, які регламентують виникнення цивільних прав і обов`язків на підставі саме договорів та інших правочинів.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ).

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання або змінювати його умови. Договір, який є чинним (дійсним), має обов`язкову силу не лише для сторін. Ним повинні керуватися й органи, які вирішують спори між сторонами цього договору, захищаючи їхні права та інтереси.

Виходячи з аналізу норм даної статті йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Тобто, у даному випадку, відповідач істотно порушив умови договору, а саме: відповідачем позивачу не були надані необхідні послуги, крім того, річ, яка була надана відповідачу для заміни, ремонту була зіпсована останнім. Позивач так і не отримала той товар, на який розраховував при покупці (який й досі знаходиться у відповідача), а також жодної компенсації його вартості.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зазначене положення було повністю проігнороване співробітниками відповідача.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У ст. 184 ЦК України на законодавчому рівні встановлені критерії розмежування речей, визначених індивідуальними або родовими ознаками. Так, річ є визначеною індивідуальними ознаками, вона має лише їй властиві ознаки, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, тобто індивідуалізують її. Таким чином, індивідуально визначена річ: що відрізняється від інших своїми неповторними ознаками; виділена із загальної маси речей даного роду. Вищевказаною статтею також встановлено, що речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Відповідно до п. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) за наявності в роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно з п. 12 ст. 1 вказаного Закону істотним є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, який виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Відповідно до п.9 ст. 10 Закону, виконавець зобов`язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв`язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Виконавець не звільняється від відповідальності, якщо рівень його наукових і технічних знань не дав змоги виявити особливі властивості речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг).

У ч. 9 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» також встановлено: «Виконавець зобов`язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв`язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Виконавець не звільняється від відповідальності, якщо рівень його наукових і технічних знань не дав змоги виявити особливі властивості речі, прийнятої ніш від споживача для виконання робіт (надання послуг)».

Відповідно до статті 42 Конституції України вказано: «Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів».

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі ....

У ч. 1 ст. 901 ЦК України вказано, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи з ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено матеріалами справи, відповідно до квитанції від 11.10.2022 року вартість дублянки (жіноче манто (куртка)) становить - 1 950 Євро (а. с. 12, 16, 17).

11.03.2023 року позивачка ОСОБА_1 уклала з ФОП ОСОБА_2 договір на послуги хімічної чистки, що підтверджується квитанцією-договором № 02531-27. Предметом договору є - дублянка коротка шкіряна (до 70 см). Дублянка з повним відновлення поверхні, клієнт просить не тонувати та не підкрашувати. Вид обробки - чистка.

Опис виробу стать - жін..; колір - сірий; знос у % - 50; фурнітура - змійка, брелок, пряжки; примітка до ярлику/лінійні розміри: д73, ш60, р42.

Перед здаванням дублянки у хімчистку відповідачем у договорі описані встановлені дефекти на виробі, а саме: - розміщення плям; - на бейках карманів легка затертість; - дефекти ззаду внизу білі смуги, на чорній обробці слід від кнопки, спереду та на рукаві маленькі світлі плями-порушення структури шкіри.

Відповідно до п. 7 ст. 1 Закон України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Відповідно до п. 25 Правил побутового обслуговування населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1994р. № 313, виконавець зобов`язаний забезпечити, зокрема відшкодування збитків, заподіяних замовнику невиконанням або неналежним виконанням умов угоди, а також у разі втрати, псування чи пошкодження із своєї вини речей та матеріалів, прийнятих від замовника для надання послуг, у розмірах, передбачених угодою.

Виконавець не несе відповідальності за недоліки у наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли не з його вини. Претензії до якості виконання замовлення не задовольняються у разі, якщо замовник не підтвердить своїх вимог (п. 29 Правил).

З аналізу вказаних вище норм та матеріалів справи встановлено, що 11.03.2023 року позивачка здала до ФОП ОСОБА_2 дублянку для проведення чистки. Під час оформлення замовлення на послуги хімчистки між позивачкою та відповідачем було підписано квитанцію-договір.

Згідно роз`яснень пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», виходячи з правил ст. ст. 153, 154 ЦК України, видача й одержання квитанції (квитанції-замовлення, квитанції-зобов`язання) іншого документа на підтвердження укладення договору про побутове обслуговування свідчить про згоду сторін з усіма його умовами. Отже, ці умови є обов`язковими для сторін і суд повинен виходити з них при вирішенні спору, коли не буде встановлено, що вони не відповідають фактичним даним або суперечать чинному законодавству.

Згідно з п. 2.1. Інструкції щодо надання послуг з хімічної чистки та фарбування (перефарбування) виробів, затверджено Наказом Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення 27.08.2000 р. № 20, замовлення щодо надання послуг з хімічної чистки виробів оформлюється договором (квитанцією).

Отже, між позивачкою ОСОБА_1 , як споживачем, і ФОП ОСОБА_2 , як надавачем послуг, виникли зобов`язальні відносини з приводу надання послуг, договір містить всі необхідні істотні умови, процент зношеності визначено відповідно до положень цієї Інструкції.

Згідно з п.п. 2.3., 2.4. Інструкції під час приймання замовлення приймальник повинен: оглянути кожний виріб у присутності замовника з метою визначення можливості його обробки в умовах підприємства, встановлення ступеня зносу, виявлення дефектів (плям), які неможливо усунути тощо, попередити замовника про можливу усадку виробу і проявлення після обробки прихованих дефектів.

При оформленні замовлення замовник своїм підписом підтверджує згоду щодо вартості виробу, відсотку зносу, виду обробки, наявних дефектів, а також ознайомлення його про можливість проявлення прихованих дефектів та усадки виробу після обробки.

З квитанції-договору № 102531-27 від 11.03.2023 року, виданої відповідачем вбачається, що позивачкою було передано для проведення хімчистки дублянку.

У квитанції зазначено, що в рамках виконання доручення з надання послуг, клієнт приймає умову, що на виробах після хімічної чистки допускаються приховані дефекти, які виявляються після чистки.

Так відповідно до ДСТУ 201-03-96 та ДСТУ 201-09-98, після чистки можливе погіршення товарного виду виробу, пов`язане з проявом прихованих дефектів, зокрема: розбіжності у відтінках деталей; усадка й деформація; відшарування шкіри; перенесення кольору на комбіновані вироби; міграція жиру на поверхню з внутрішніх шарів шкіри; зміна інтенсивності кольору чи забарвлення, зміна форми малюнка, білястість, пожовтіння, вицвітання, тьмяність, витравлення місця, утворення від дії поту, хімікатів, тощо.

Також у вищевказаній квитанції-договорі від 11.03.2023 року зазначено, що знос дублянки становить - 50% та дефекти виробу. Позивачкою вказаного не було спростовано. Клієнта попереджено про те, що маркування відсутнє, після чистки можливо проявлення прихованих дефектів, залишкові сліди плям.

Заявляючи вимоги про відшкодування матеріальної шкоди пошкодженої дублянки, позивачка просила стягнути її вартість на момент купівлі вказаної дублянки, без врахування співвідношення її зносу.

Крім того, позивачка, підписуючи вказану квитанцію-договір була проінформована та підтвердила свою згоду з умовами вказаного договору.

На підставі вказаного, вірними є висновки суду першої інстанції, що відповідачем ФОП ОСОБА_2 не порушено умови закріплені в квитанції-договорі, з якими позивачка була ознайомлена.

Посилання апелянта на те, що судом не було витребувано у відповідача доказів щодо підтвердження стану дублянки на момент розгляду справи, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) передбачається, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхилюючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст.81 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, з огляду на вказане, позивачка не зверталася до суду першої інстанції з заявами/клопотанням про витребування вищевказаних доказів, на думку якого останні можуть підтвердити чи спростувати обставини справи, тому посилання апелянта на не витребування їх судом першої інстанції є безпідставними, з огляду на обов`язок позивача з доведення обставин, на які він посилається як на підстави задоволення позову. Клопотань про призначення експертизи щодо впливу хімічної чистки на стан дублянки у суді першої інстанції заявлено не було.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, які в свою чергу не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Бикова Дмитра Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Бикова Дмитра Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Бикова Дмитра Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 19 червня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе