УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 1627/52/12

провадження № 61-4273ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»,

боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс»,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року, ухвалені за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (далі - ТОВ «Дебт Форс») звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2023 року заяву задоволено.

Замінено стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») його правонаступником - Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у справі № 1627/52/12 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором.

Замінено стягувача - ТОВ «Вердикт Капітал» його правонаступником - ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у справі № 1627/52/12 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, Семенівський районний суд Полтавської області вказав, що, вирішуючи питання заміни стягувача, суд виходить з того, що така заміна відбувається внаслідок правонаступництва

у цивільно-правових зобов`язаннях.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2023 року - без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2023 року та постановою Полтавського апеляційного суду

від 27 лютого 2024 року, 21 березня 2024 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила скасувати зазначені судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 25 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень) (частина друга статті 392 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. Вказує, що копія заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні з доданими заявником документами на її адресу не направлялася.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали суду першої інстанції і постанови суду апеляційної інстанції.

Судами першої та апеляційної інстанцій за матеріалами справи встановлено, що рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 14 травня 2012 року стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № _54.2/АК-00008.08.2.

Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 13 травня 2021 року замінено стягувача ПАТ «Родовід Банк» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у справі № 1627/52/12 на ТОВ «Вердикт Капітал».

10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс» (далі - ТОВ «Кампсіс Фінанс») укладено договір № 10-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс», а ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі за кредитним договором № _54.2/АК-00008.08.2.

15 травня 2023 року ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено договір № 15-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс», а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № _54.2/АК-00008.08.2.

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частин першої, другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Аналогічні приписи містяться у частині п`ятій статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та

статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження (у виконавчому листі) шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі), тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і за відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) правонаступник позбавлений процесуальної можливості вчиняти будь-які дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та

статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому слід зазначити, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду і ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду. При цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із відповідними заявами, зокрема про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 5 грудня

2018 року у справі № 643/4902/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц, від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц, від 6 серпня 2020 року у справі № 2029/2-2180/11 та у постанові від 17 лютого 2022 року у справі № 559/1489/14-ц.

За таких обставин суди попередніх інстанцій, розглядаючи заяву ТОВ «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні та задовольняючи її, врахували, що заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій, оцінивши надані заявником докази, дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому документі, оскільки заявником надано докази відступлення права вимоги.

Доводи заявника про те, що копія заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні з доданими заявником документами на її адресу не направлялася, вже відхилені судом апеляційної інстанції, який вказав, що такі доводи спростовуються матеріалами справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

Судове рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції»,

пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Оскільки оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, ухваленими з додержанням норм процесуального права і підстави для їх скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_2 на ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року, ухвалені за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська