КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/6991/19 Головуючий у суді І інстанції Захарчук С.С.
Провадження № 22-ц/824/2476/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 січня 2023 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулось до суду з вказаним вище позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 132 169,94 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що 25 квітня 2018 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за № 942/18-Т/К/09, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб «Audi», д.р.н. НОМЕР_1 .

12 лютого 2019 року в м. Києві на Південному мосту сталася ДТП, за участю транспортних засобів: автомобіля «Audi», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Mercedes», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Згідно з рахунком-фактурою №/1 від 16 лютого 2019 року, наданого ТОВ «Порше Інтер Авто Україна», вартість відновлювального ремонту склала 275 756,54 грн, які були відшкодовані позивачем відповідно до умов договору.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mercedes», номерний знак НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» відповідно до полісу серії АМ № 003464383 отже ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» мало право зворотної вимоги до ПрАТ СК «ВУСО».

ПрАТ СК «ВУСО» виплатило ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», 143 586,60 грн.

Таким чином, невідшкодована ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» частина шкоди в порядку регресу становить 132 169,94 грн.

Посилаючись на те, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншим особам, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, та той факт, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Mercedes», номерний знак НОМЕР_2 , був застрахований в ПрАТ СК «ВУСО», позивач просив суд стягнути невідшкодовану частину шкоди з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в розмірі 132 169,94 грн та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» не було надано суду договору страхування транспортного засобу, за яким застраховано цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 із зазначенням розміру ліміту, а також доказів того, що ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування в межах ліміту за договором, а розмір завданої шкоди перевищує ліміт за договором.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем було додано до позовної заяви витяг з Централізованої бази даних МТСБУ щодо полісу AM № 003464383, в якому було вказано інформацію щодо страховика винної в ДТП особи - ПрАТ «СК «ВУСО», ліміт - 100 000,00 грн за шкоду майну, франшиза - 1 000,00 грн, транспортний засіб - «Mercedes-BENZ Sprinter», номерний знак НОМЕР_2 , що в свою чергу суд першої інстанції не прийняв до уваги.

Крім того, скаржник наголошує на тому, що відповідно до розпорядження № 3470 Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з 19 лютого 2016 року ліміти страхових сум по полісу ОСЦПВ становили: до 100 000,00 грн за шкоду заподіяну майну; до 200 000,00 грн за заподіяну життю і здоров`ю третіх осіб.

Вказане ДТП трапилось 12 лютого 2019 року.

Тільки з 21 вересня 2019 року набрало чинності розпорядження № 538 Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розроблене відповідно до подання МТСБУ, згідно з яким збільшуються на 30% страхові суми за договорами обов`язкового страхування: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, - до 130 000,00 грн; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, - до 260 000,00 грн.

Отже, на момент ДТП позивач міг розраховувати лише на 100 000,00 грн, по основному договору ОСЦПВ AM № 003464383.

Щодо додаткової угоди, то позивачу не відомі умови та ліміти по додатковому договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 5-01 від 19 березня 2018 року, так як позивач не є стороною по даній додатковій угоді, а тому не має у своєму розпорядженні примірника вищезазначеної додаткової угоди, також на момент ДТП, винним ОСОБА_3 не було надано копії даної додаткової угоди.

Також звертає увагу апеляційного суду на те, що позивач додав до своєї відповіді на відзив на позовну заяву копії платіжних доручень № 16330 від 21 червня 2019 року та № 16444 від 21 червня 2019 року на суму 44 586,60 грн. (по додатковому договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №5-01 від 19 березня 2018 року).

Ці платіжні доручення є доказами, які підтверджують, що ПрАТ «СК «ВУСО», виконало виплату відшкодування відповідно до умов основного договору ОСЦПВ № AM №003464383, в межах ліміту за даним договором, а також за додатковим договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності. Однак відповідач не надав ні позивачу, ні суду даного договору, отже позивач не може знати який ліміт за цим договором встановлений.

Отже вважає, що посилання суду на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика винного в ДТП і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з ОСОБА_3 не відповідає фактичним обставинам розгляду справи та є помилковими.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надійшов.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних № 942/18-Т/К/09 (а. с. 7-13).

12 лютого 2019 року у м. Києві на Південному мосту сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів: автомобіля «Audi», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Mercedes», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (а.с. 20-21).

Відповідно до постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 19).

12 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про настання страхового випадку (а.с. 22).

Згідно з Звітом ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» № 15817 від 19 лютого 2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi», номерний знак НОМЕР_1 , складає 298 225,68 грн (а.с. 25-52).

Відповідно до страхового акту № 006.00255619-1 від 21 лютого 2019 року сума страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку, що підлягає сплаті ОСОБА_2 , становить 275 756,54 грн (а.с. 17).

На підтвердження сплати зазначених сум надано платіжне доручення № 9991883 від 26 лютого 2019 року (а.с. 16).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mercedes», номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ СК «ВУСО» відповідно до полісу серії АМ № 003464383 (а.с. 6).

ПрАТ СК «ВУСО» виплатило на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодування у розмірі 143 586,60 грн (а.с. 101-102).

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

У преамбулі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Натомість відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 21 лютого 2021, страхового акту № 006.00255619-1 від 21 лютого 2019 року, рахунку ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» від 16 лютого 2019 року та умов договору страхування № 942/18-Т/К/09 від 25 квітня 2018 року розмір страхового відшкодування зазначеним страховим випадком склав 275 756,54 грн.

Ці кошти були сплачені позивачем згідно платіжного доручення № 9991883 від 26 лютого 2019 року на рахунок СТО - ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу «Audi», номерний знак НОМЕР_1 .

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що позивачем доведено, що він на виконання пункту 27 договору добровільного страхування наземного транспорту № 942/18-Т/К/09 від 25 квітня 2018 року виплатив страхувальнику страхове відшкодування, отже у нього виникло право у розмірі виплаченого страхового відшкодування пред`явити вимоги до винної особи в ДТП.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Позивач на доведення своїх позовних вимог про виникнення у нього права вимоги до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації надав суду докази які доводили факт заподіяння шкоди ОСОБА_2 , вину в заподіянні цієї шкоди ОСОБА_1 , відшкодування позивачем збитків ОСОБА_2 , а також звернення до страховика ОСОБА_1 . ПрАТ СК «ВУСО» і виплату останнім позивачу коштів.

Колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції в тому, що позивач мав надати суду поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та додатковий договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_3 для встановлення ліміту страхового відшкодування. Позивач не був учасником цих угод, отже не може мати їх копій. Саме відповідач, який є відповідальним за заподіяну шкоду, мав надати суду докази того, що його цивільно-правова відповідальність застрахована за додатковим договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності і довести, що ліміт такої відповідальності перевищує ту суму, яку ПрАТ СК «ВУСО» виплатило позивачу.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в тому, що ліміти страхових сум по полісу ОСЦПВ встановлені розпорядженням № 3470 Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і станом на час ДТП не перевищували 100 000,00 грн. Отже страховик ОСОБА_3 не міг виплатити більше вказаної суми.

Щодо договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності, то сторони цього договору можуть встановлювати будь-який ліміт страхової виплати, однак розмір такого ліміту можна встановити лише із цього договору, який відповідач суду не надав. Тому позивач обґрунтовано виходив з того, що оскільки страховик ОСОБА_3 виплатив позивачу за полісом ОСЦПВ, ліміт за яким був встановлений 100 000,00 грн - 99 000,00 грн., а за додатковим договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності 44 586,60 грн, то відповідач мав сплатити на користь позивача різницю між сплаченою позивачем страховою виплатою у розмірі 275 756,54 грн і виплаченою йому ПрАТ «СК «ВУСО» 143 586,60 грн., яка становить 132 169,94 грн.

Таким чином, з огляду на те, що ПрАТ «СК«Арсенал Страхування» виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завданих збитків у повному обсязі, колегія суддів приходить до висновку, що сплачена позивачем на користь потерпілої особи сума матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, яка не відшкодована страховиком відповідачки, у розмірі 132 169,94 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 в порядку суброгації.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ПАТ «СК «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат

Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

На підставі викладеного та відповідно до вимог статті 382 ЦПК України з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах цієї справи, а саме 1 921,00 грн сплаченого судового збору за пред`явлення позову та 4 026,00 грн - за подання апеляційної скарги, а всього - 5 947,00 грн.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» 132 169,94 грн (сто тридцять дві тисячі сто шістдесят дев`ять гривень дев`яносто чотири копійки) матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» 5 947,00 грн (п`ять тисяч дев`ятсот сорок сім гривень) сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана

Д.О. Таргоній