справа № 754/1017/24
головуючий у суді І інстанції Грегуль О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 3 квітня 2024 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні адвокатом відповідача Лещенка В.І. заявлено усне клопотання про закриття провадження у справі № 754/1017/24 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 3 квітня 2024 року задоволено усне клопотання сторони відповідача про закриття провадження у справі.

Закрито провадження у справі № 754/1017/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 - Пухальська І.С. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про закриття провадження, послався на тотожність предмета позову у цій справі і у справі № 754/9167/23, а саме: «... як у справі № 754/9167/23 (суддя: Галась I.A.) так і у справі № 754/1017/24 спір виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Змінились лише розміри сум однак це пов`язано із зміною співвідношення гривні до долара США, а не суті спору», проте будь-яких висновків щодо тотожності підстав позову у даних справах оскаржувана ухвала не містить; фактичні обставини і норми права, якими обґрунтував позовні вимоги у цій справі і у справі №754/9167/23 позивач, суд не оцінював та не аналізував.

Вказує, що обґрунтовуючи позовні вимоги у вказаній справі позивач посилався на нові фактичні обставини, а саме: з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні по справі № 754/9167/23, які ґрунтувались на тому, що попередній договір від 22 лютого 2022 року є чинним і не вичерпав своєї дії, позивач направив відповідачу заяву (пропозицію) від 3 листопада 2023 року з`явитися до приватного нотаріуса 12 грудня 2023 року для укладення основного договору на умовах укладеного 22 лютого 2022 року попереднього договору. Відповідач вказану пропозицію прийняв і 12 грудня 2023 року з`явився до приватного нотаріуса для укладення основного договору. Проте, укладення основного договору не відбулося з вини відповідача у зв`язку з наявністю відносно нього у реєстрі боржників чотирьох записів, а також не надання згоди іншого співвласника на відчуження 1/2 частини квартири, про що нотаріусом була складена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Позивач вважає, що позови не є тотожними, адже фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги є різними за змістом і суттю.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пухальська І.С. просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 звертався до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення за попереднім договором купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 22 лютого 2022 року грошового забезпечення в розмірі 3 000 доларів США і штрафу в розмірі 3 000 доларів США.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року у справі № 754/9167/23 (суддя: Галась І.А.), яке не оскаржувалось, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

У січні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення за попереднім договором купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 22 лютого 2022 року грошового забезпечення в розмірі 3 000 доларів США і штрафу в розмірі 3 000 доларів США.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 3 квітня 2024 року закрито провадження у справі № 754/1017/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, мотивував своє рішення тим, що снує рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року, відповідно до якого у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення за попереднім договором купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 22 лютого 2022 року грошового забезпечення відмовлено повністю. Рішення набрало законної сили.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі відповідає з огляду на наступне.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) вказано, що: "згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: "необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).

За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що:

"предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначено, що:

"підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права".

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Так, із тексту рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року у справі № 754/9167/23 вбачається, що відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що з часу укладання попереднього договору до 14 березня 2022 року і до дня судового розгляду справи сторони не узгодили дату підписання основного договору, а тому не можна вважати, що його укладенню перешкодили дії саме відповідача.

Матеріалами справи встановлено, що після розгляду справи № 754/9167/23 позивачем 3 листопада 2023 року через приватного нотаріуса відповідачеві передано заяву з пропозицією укласти основний договір купівлі-продажу для чого з`явитись до приватного нотаріуса на 14:00 год. 12 грудня 2023 року.

12 грудня 2023 року позивач з відповідачем з`явились до приватного нотаріуса на 14:00 год. проте нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальних дій, про що складено відповідну постанову.

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Яворської Н.В. від 12 грудня 2023 року ОСОБА_1 (позивач) відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - посвідчення договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири з причин ненадання відповідачем відповідних документів.

У справі, що переглядається позивач просить про притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності за не укладення основного договору за попереднім договором купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 22 лютого 2022 року, посилаючись фактично на ті ж обставини, що і при пред`явленні позову в цивільній справі № 754/9167/23, проте додатково обґрунтовує свої вимоги новими доказами, які не були подані під час розгляду цивільної справи № 754/9167/23.

Процесуальне законодавство України не дозволяє позивачу пред`являти новий позов до того ж відповідача з тим самим предметом і з тих самих підстав, з яких вже є ухвалене судове рішення, що набрало законної сили, оскільки це фактично призведе до переоцінки обставин, встановлених цим рішенням суду. Таке повторне звернення фактично спрямоване на ініціювання нового розгляду та вирішення справи, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Колегія суддів даючи оцінку доводам апеляційної скарги враховує наступне.

Судом першої інстанції при постановленні ухвали встановлено, що предметом в даній справі, як і в справі № 754/9167/23, є стягнення коштів. В даній справі та в справі № 754/9167/23 сторонами є ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач). Як в цій справі, так і в справі № 754/9167/23 правовою підставою є притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності саме за не укладення основного договору за попереднім договором купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 22 лютого 2022 року, зобов`язання за яким припинилось 14 березня 2022 року.

Тобто, предмет спору, підстави та сторони спору є ідентичними.

Посилання апелянта на те, що в даній справі ним подано докази, які не були подані до суду першої інстанції під час розгляду справи № 754/9167/23, що потягло за собою ухвалення судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, колегія суддів вважає помилковими, оскільки подання нових доказів по справі, не може бути підставою для нового перегляду спору, який вже вирішено.

Кожна сторона сама визначається з обсягом доказування у ініційованому нею спорі та несе ризик за невчинення дій щодо доведення своїх вимог позову.

Незгода із висновками суду першої інстанції у справі №754/9167/23 могла бути підставою для оскарження цього рішення в апеляційному порядку, чим сторона спору не скористалася.

Отже, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин у даній справі та в справі № 754/9167/23 сторонами є ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач) предметом та підставами позову в обох справах та дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі з передбачених у пункті 3 частини першої статті 255 ЦПК України підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 3 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба