судді Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду Ситнік О. М.
щодо ухвали Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2024 року в справі № 369/1502/18 (провадження № 61-6779ск24)
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов`язань зі сплати аліментів
за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 99 025,15 грн.
10 червня 2019 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 серпня 2016 року до 01 серпня 2018 року в розмірі 40 984,50 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
28 серпня 2019 року постановою Київського апеляційного суду рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року змінено в частині визначення розміру пені за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з
01 серпня 2016 року до 01 серпня 2018 року в розмірі 99 025,15 грн. В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області
від 10 червня 2019 року залишено без змін.
25 жовтня 2023 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року за нововиявленими обставинами.
01 листопада 2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року, заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року за нововиявленими обставинами залишено без розгляду.
08 травня 2024 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року, в якій просить їх скасувати.
24 травня 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених у ній недоліків, а саме для звернення до Верховного Суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням підстав для його поновлення та наданням доказів на їх підтвердження; уточнення касаційної скарги в частині зазначення повних відомостей стосовно себе, відповідача та інших учасників справи; уточнення вимог касаційної скарги, зокрема її прохальної частини (з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтею 409 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), та наявності постанови Київського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року); сплати судового збору за подання касаційної скарги. На підтвердження сплати судового збору надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; уточнення підстав касаційного оскарження; подачі до Верховного Суду виправленої касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України; надання копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи.
Заявнику роз`яснено, що якщо заяву про поновлення строку на касаційне оскарження не буде подано ним в зазначений судом строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження будуть визнані судом неповажними, в відкритті касаційного провадження в справі буде відмовлено на підставі пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України. У разі невиконання інших вимог касаційної скарги - її буде визнано неподаною та повернуто.
31 травня 2024 року до Верховного Суду надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги. Зокрема, подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що всі вимоги процесуального закону під час подачі касаційної скарги дотримано; дати отримання оскаржуваної постанови заявник не пам`ятає, вся інформація стосовно дати отримання ним копії оскаржуваної постанови міститься в матеріалах цивільної справи № 369/1502/18 у суді першої інстанції; 24 листопада 2023 року «рейдери» за присутності ОСОБА_1 з застосуванням фізичної сили захопили квартиру його сина ОСОБА_2 АДРЕСА_1 ; йому необхідно було підготувати вмотивовану і обґрунтовану касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов`язань зі сплати аліментівза касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року.
Ухвала мотивована тим, що представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав касаційну скаргу на судове рішення в малозначній справі, що не підлягає касаційному провадженню. За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389-392 ЦПК України. Немає правового значення для вирішення питання про відкриття касаційного провадження в цій справі питання дотримання чи недотримання заявником строку звернення до суду касаційної інстанції, адже всі судові рішення в цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

З такими висновками колегії суддів не погоджуюся, тому відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції в справах, рішення в яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи в спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

З аналізу наведених норм ЦПК України можна зробити висновок, що касаційному перегляду не підлягають справи, передбачені в пунктах 2, 3, 4 частини шостої статті 19 ЦПК України, та справи з ціною позову до двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому перевірці підлягає наявність саме цих підстав.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»);значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково.

Оцінка судом «винятковості» значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Касаційна скарга містить посилання на визначені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України обставини винятковості значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, та на неналежність повідомлення заявника про час та місце розгляду справи, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України становить обов`язкову підставу скасування судового рішення у випадку підтвердження таких обставин.

У такому випадку дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389-392 ЦПК України є обов`язковим, зокрема щодо строку звернення із касаційною скаргою.

Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

З інформації Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що 18 січня 2024 року Київським апеляційним судом ухвалено оскаржувану постанову, датою складення її повного тексту зазначено 22 січня 2024 року. Загальний доступ до оскаржуваної постанови надано 24 січня 2024 року.

Перебіг строку на касаційне оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року для заявника розпочався 25 січня 2024 року і закінчився 24 лютого 2024 року.

У висновку Верховного Суду в постанові від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23) зазначено, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження, в разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось у межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2020 року в справі

№ 9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони в причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року в справі № 560/14349/23 зазначено, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

З матеріалів касаційного оскарження встановлено, що ухвалою Верховного Суду

від 10 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року повернуто заявнику з підстав того, що касаційна скарга була підписана особою, яка не мала права її підписувати.

29 квітня 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року залишено без розгляду з тих підстав, що виклад його касаційної скарги був виявом неповаги до суду та учасників справи, а тому подання скарги в такій редакції є зловживанням заявником його процесуальним правом, невиконанням обов`язку керуватися завданням цивільного судочинства.

Отже, повернення вдруге поданої заявником касаційної скарги, яка не відповідала вимогам процесуального законодавства та визнана зловживанням процесуальним правом, відбулося із причин, які повністю залежали від ОСОБА_3 , що позбавляє суд можливості оцінювати такі причини пропуску строку з урахуванням висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23).

Суд не може стимулювати неправомірну поведінку і зловживання процесуальними правами заявника.

Формальне зазначення в клопотанні від 31 травня 2024 року про усунення недоліків касаційної скарги інформації про наявність доказів отримання ним повного тексту оскаржуваного судового рішення в матеріалах справи не можна оцінити поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження.

Заявнику двічі ухвалами Верховного Суду від 10 квітня та від 29 квітня 2024 року повернуто його касаційні скарги з причин, які повністю залежали від ОСОБА_3 .

Інші наведені підстави пропуску строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року стосуються іншого періоду часу (листопад 2023 року) та трактування заявником норм процесуального права на власний розсуд.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зазначив (далі - ЄСПЛ), що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка і Шереметьєв проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34).

При вирішенні питання про долю касаційної скарги, яка подана з порушенням строку на касаційне оскарження, необхідно враховувати, що абзац 2 частини третьої статті 393 ЦПК України у контексті пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачає необхідність відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки виключає можливість відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для поновлення строку подання касаційної скарги.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє в відкритті касаційного провадження в справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

За таких обставин у відкритті касаційного провадження необхідно було відмовити відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України через пропуск заявником строку на касаційне оскарження.

Суддя О. М. Ситнік