УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року місто Чернігів

Справа №751/6500/14

Провадження №6/751/352/24

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

секретаря судового засідання Клименко К. Є.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солюшинс Фактор», ОСОБА_2

представник заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солюшинс Фактор», ОСОБА_2 , про заміну стягувача, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони стягувача - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на правонаступника ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа №751/6500/14 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №500900775 від 21.12.2012 (а.с.32-38).

В обґрунтування вимог зазначає, що 03.09.2014 Новозаводським районним судом м. Чернігова на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» видано виконавчий лист №751/6500/14 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-банк» заборгованості за кредитним договором №500900775. Надалі відповідно до договору факторингу від 30.09.2014, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп», договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016, укладеного між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», договору факторингу №03/24, укладеного між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФК «Солюшинс Фактор», а також договору відступлення права вимоги №ПВ-29032024/1 від 29.03.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Солюшинс Фактор» та ним, він набув право вимоги грошових зобов`язань до ОСОБА_2 на суму 43 938,61 грн за кредитним договором №500900775. Зазначає, що у відділі ДВС перебуває відкрите виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа. У зв`язку з цим наявні підстави для заміни стягувача.

Заявник, його представник, заінтересована особа ОСОБА_2 та представник заінтересованої особи ТОВ «ФК «Солюшинс Фактор» в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку. Від представника заявника надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності заявника, заяву просить задовольнити.

Від заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшла заява, відповідно до якої не заперечує проти заміни кредитора у зобов`язанні на підставі договору відступлення права вимоги №ПВ-29032024/1 від 29.03.2024 (а.с.89-90).

Суд визнав можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 442 ЦПК України їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про заміну стягувача.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені підстави для заміни стягувача, суд дійшов наступного висновку.

На підставі ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» видано виконавчий лист №751/6500/14 на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 10.04.2014 у справі №895-1/447/14 третейського суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 38 915,10 грн заборгованості за кредитним договором, 400 грн 00 коп витрат по сплаті третейського збору (а.с.1).

Постановою головного державного виконавця органу ДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 11.12.2014 відкрито виконавче провадження №45770492 з виконання виконавчого листа №751/6500/14 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 39 558,70 грн (а.с.85).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 вересня 2017 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №751/6500/14 від 03.09.2014 року, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №500900775 від 21.12.2012 року на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с.2-4).

У рамках виконавчого провадження №45770492 накладено арешт на кошти боржника (а.с.86-87).

Надалі 29.03.2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФК «Солюшинс Фактор» укладено договір факторингу №03/24, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» відступило ТОВ «ФК «Солюшинс Фактор», а останнє набуло право грошової вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_2 за кредитним договором №500900775 (а.с.53-58, 41, 17).

Також 29.03.2024 між ТОВ «ФК «Солюшинс Фактор» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги №ПВ-29032024/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Солюшинс Фактор» відступило ОСОБА_1 , а останній набув право вимоги грошових зобов`язань до боржників, у тому числі до ОСОБА_2 за кредитним договором №500900775 (а.с.59-61, 40).

У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

У разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника, усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив (ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документу, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. До відкриття виконавчого провадження ця особа є стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення, а тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі і до відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Так, у постанові від 31.10.2018 у справі №465/646/11 Велика Палата Верховного Суду зробила загальний висновок, який надалі застосувала у постанові від 10.11.2020 у справі № 638/22396/14-ц, про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме - кредитор-банк або інша фінансова установа.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 частково відступила від правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 465/646/11 шляхом конкретизації висновку, вказавши, що відступлення права вимоги за кредитними і забезпечувальними договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2023 по справі №206/4841/20 вкотре наголосила на сформульованій правовій позиції, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

З матеріалів справи вбачається, що 29.03.2024 з укладенням договору відступлення права вимоги №ПВ-29032024/1 відбулася заміна кредитора, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, ТОВ «ФК «Солюшинс Фактор», на фізичну особу ОСОБА_1 , який не може надавати фінансові послуги.

При цьому заявник не надав докази, які б підтверджували, що попередній кредитор ТОВ «ФК «Солюшинс Фактор» був позбавлений фінансової ліцензії, перебував у процедурі ліквідації та розпродував свої активи з метою розрахунку зі своїми кредиторами.

Отже, ОСОБА_1 , будучи фізичною особою, позбавлений можливості набути відповідно до Договору відступлення права вимоги №ПВ-29032024/1 від 29.03.2024 права вимоги за кредитним договором до боржника ОСОБА_2 , стягувачем за яким заявник просить його визнати

За таких обставин, заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 258, 260, 354-355, 442 ЦПК України, ст.ст. 11, 512, 1054 ЦК України, суд -

Ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солюшинс Фактор», ОСОБА_2 , про заміну стягувача відмовити повністю.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 18.06.2024.

Суддя Н. В. Маслюк