ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5226/23
провадження № 2/753/1887/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Осіпенко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дубінкіної М.І.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Завойко Д.І. ,

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні у приміщенні Дарницького районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Завойко Дмитро Іванович до ОСОБА_3 , про захист честі, гідності та ділової репутації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Завойко Д.І. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.

В позовній заяві представник позивачки зазначив, що 27.07.2022 року відповідачем було складено, підписано та оприлюднено шляхом розміщення оголошень на території СТ «БДЖІЛКА» Дарницького району міста Києва, а також розповсюджено шляхом розсилки з адреси електронної пошти, яка належить відповідачу на інші адреси електронної пошти інших членів СТ «БДЖІЛКА» лист, в якому, зокрема міститься текст наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_21».

Даний лист був направлений на адреси електронної пошти членів СТ «БДЖІЛКА» ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Поширення відповідачем такої інформації, що викладена в образливій, брутальній, принизливій та непристойній формі, завдало позивачці суттєвих і тривалих душевних страждань, значно погіршило стан здоров`я, викликало певну напругу у її стосунках із членами СТ «БДЖІЛКА», серед яких відповідачем було поширену інформацію.

Неправомірні дії відповідача завдали суттєвої шкоди діловій репутації позивачки, як діючій Голові Правління СТ «БДЖІЛКА» Дарницького району міста Києва.

Розповсюджена інформація є недостовірною та такою, що завдала шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому на думку позивачки підлягає спростуванню.

З огляду на викладене, просить суд: - визнати такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію поширену ОСОБА_3 від 27.07.2022 року шляхом розміщення на дошці об`яв СТ «БДЖІЛКА» Дарницького району міста Києва та шляхом розсилки на адреси електронної пошти членів СТ «БДЖІЛКА» Дарницького району міста Києва; - зобов`язати припинити дії, що порушують особисті немайнові права ОСОБА_1 шляхом заборони поширення недостовірної інформації; - зобов`язати спростувати поширену ОСОБА_3 недостовірну інформацію шляхом розміщення резолютивної частини рішення суду по даній справі на дошці оголошень СТ «БДЖІЛКА» Дарницького району міста Києва з дня набрання рішенням законної сили; - стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою суду від 22.05.2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 31.05.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити з підстав викладених у ньому.

У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, правом на подання відзиву не скористався, надав до суду письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог та посилався на те, що його оціночні судження відносно позивачки може змінити сама ОСОБА_1 , якщо змінить свою поведінку та вибачиться перед ним.

У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Встановлені обставини справи.

05.08.1997 року було зареєстровано діяльність Садового товариства «БДЖІЛКА», яке знаходиться за адресою: 02132, м. Київ, Осокорки, вулиці Садові 50, 50А, 51, 52, 53 (а.с. 16).

З 06.10.2020 року керівником СТ «БДЖІЛКА» є ОСОБА_1 (а.с. 16).

27.07.2022 року за підписом відповідача, як головою правління СТ «БДЖІЛКА» виготовлено текст із заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_22» (а.с. 10-11).

27.07.2022 року о 20 год. 31 хв. з електронної поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка підписана « ОСОБА_11 » здійснено надсилання електронного листа із вкладенням «обращение к садоводам ОСОБА_12 на суде 26_07_2022.docx» на інші електронні адреси, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с. 12).

Крім зазначених електронних адрес, лист із вкладенням «обращение к ОСОБА_13 на суде 26_07_2022.docx» додатково було направлено на наступні електронні адреси: ІНФОРМАЦІЯ_11 ; ІНФОРМАЦІЯ_12 ; ІНФОРМАЦІЯ_13 ; ІНФОРМАЦІЯ_14 ; ІНФОРМАЦІЯ_15 ; ІНФОРМАЦІЯ_16 ; ІНФОРМАЦІЯ_17 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_18 ; ІНФОРМАЦІЯ_19 ; ІНФОРМАЦІЯ_20 (а.с. 14).

Вкладенням «обращение к садоводам ОСОБА_12 на суде 26_07_2022.docx» є текст наступного змісту: «Подлость, которой нет предела.» «К оценкам, которые даны мною ОСОБА_4 и которые можно рассматривать как дополнительные паспортные данные, поскольку они закреплены судом, а именно: «говно, которое всплыло, воровка патологиеская, дура тупорылая», добавлю еще одну оценку - паскуда до блевотины омерзительная…Только один пример, как ОСОБА_6 верой и правдой служит ОСОБА_14 , чтобы лишить нас права на дом правления с земельным участком и передать все это ОСОБА_14 ..» «Интересно, найдутся ли те, кто посчитает мною дополнительную оценку, данную ОСОБА_6 , неправильной ? А именно : паскуда до блевотины омерзительная. ОСОБА_1 - наш враг. Наш Устав позволяет исключить ее из членов товарищества, а участок продать. От врага надо защищаться» (а.с. 13).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що у неї є особиста елетронна пошта, на яку відповідач ОСОБА_3 неодноразово надсилав листи, в тому числі з нецензурними словами. Лист, в якому поширювалась інформація про позивачку, крім розсилки на електронні адреси, був наклеєний на дошці оголошень СТ "Бджілка" за вказівкою відповідача.

Як встановлено судом, ця інформація була повідомлена відповідачем не лише позивачці, а й третім особам, тобто мало місце доведення такої інформації до відома багатьох осіб, а тому вона вважається поширеною.

При цьому, розповсюдження такої інформації із відповідно розміщеним змістом не заперечувалось стороною відповідача, а тому у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України такі обставини додатковому доказуванню не підлягають.

Правове обґрунтування позиції суду.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частина друга та третя статті 34 Конституції України, визначаючи за кожним право на свободу вираження поглядів, водночас містять застереження про те, що здійснення цього права може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Позов про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Таке розуміння змісту статті 277 ЦК України узгоджується із прецедентною судовою практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), пункт 46).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Так, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Згідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до статті 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно. Ця обставина повинна враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Позиція суду.

Суд, визначаючи характер висловлювань ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_1 , що мали місце 27.07.2022 року, оцінює їх як суб`єктивну думку відповідача висловлену в брутальній, принизливій формі, що принижує гідність, честь позивачки і є підставою для покладання обов`язку відшкодувати їй моральну шкоду.

Вказана інформація, судження, оцінка щодо особи в порядку ст. 277 ЦК визнанню неправдивою не підлягає, а отже у спосіб, передбачений цією нормою закону, спростована бути не може.

Тому позовні вимоги про визнання вказаної інформації неправдивою та такою, що принижує честь і гідність ОСОБА_1 , а також її спростування, не підлягають задоволенню.

Суд погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що їй завдано моральну шкоду приниженням честі та гідності, оскільки в даному випадку мало місце порушення прав позивачки, а саме, порушення конституційного права на повагу до честі, гідності, яке закріплено в преамбулі Загальної декларації прав людини, гарантоване ст. 28 Конституції України, та ст.ст. 270, 297 ЦК України.

Фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, в силу ст. 280 ЦК України має право на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку їй завдано у зв`язку з таким порушенням.

Компенсація моральної шкоди це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів і процесів, викликаних внаслідок цього порушення приниженням оцінки її гідності.

Право на компенсацію моральної шкоди це можливість людини, котрій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов`язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності; а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов`язку.

У деяких випадках оцінка гідності людини стає безпосереднім, самостійним і, можливо, навіть єдиним об`єктом умисного, цілеспрямованого її приниження. Але ця оцінка страждає також і тоді, коли відбувається порушення яких би то не було прав чи свобод людини. Підрив, руйнація гідності людини це неминучий супутник, соціальна «тінь» будь-чийого зазіхання на всяке її право, оскільки й у таких випадках у потерпілого зазвичай виникають почуття приниженості, образи й інші негативні переживання, стан психічної пригніченості тощо.

Таким чином, там, де є порушення якогось права людини чи якоїсь свободи, завжди потерпає її гідність. Отже, немає такого порушення права чи свободи людини, яке не призвело б до виникнення в неї конкретного права на компенсацію моральної шкоди, конкретної можливості вимагати такої компенсації.

Позивачкою зазначено про завдання їй відповідачем моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суд враховує ступінь вини відповідача, який поширював образливу інформацію про позивачку, глибину моральних страждань позивачки, честь та гідність якої була принижена, що спричинило її моральні страждання, докази, що підтверджують вказані обставини.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції враховує засади справедливості, добросовісності, розумності та співмірності із заподіяною шкодою.

Тому, суд керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, вважає, що справедливою сатисфакцією моральної шкоди буде розмір відшкодування у 3000,00 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Факт порушення ділової репутації позивачки, як Голови правління СТ «БДЖІЛКА» не доведено позивачкою та її представником.

Стосовно позовної вимоги щодо заборони поширювати недостовірну інформацію, то така задоволенню не підлягає, оскільки не стосується спірних відносин, а носить перспективний, на думку позивачки, ймовірний протиправний характер поведінки відповідача у відносинах із позивачкою, а тому таке право відповідно до ст. ч.1 ст. 3 ЦПК судовому захисту не підлягає, а отже дана позовна вимога є безпідставною.

Судові витрати.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом позовні вимоги задоволено частково, задоволено вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивачки у розмірі 3000,00 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 161,04 грн. (50 000,00 х 6% = 3 000,00 грн.; 2684,00 грн. х 6% = 161,04 грн.).

Про розподіл інших судових витрат сторони справи не заявляли.

Керуючись ст.ст. 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 277, 280, 297 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, ст. 30 Закону України «Про інформацію» суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Завойко Дмитро Іванович до ОСОБА_3 , про захист честі, гідності та ділової репутації задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Завойко Дмитро Іванович до ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 161 (сто шістдесят одна) гривня 04 копійки.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому копію рішення суду не вручено в день складення його повного тексту, має право на поновлення строку для апеляційного оскарження, якщо скаргу подано протягом тридцяти днів з моменту отримання його копії.

Повний текст рішення суду складено 22.04.2024 року.

Суддя Л.М. Осіпенко