09.05.2024 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира у складі:
головуючої судді Семенцової Л.М.,
за участі секретаря Кирийчук А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом витребування правовстановлюючого документу, -
У грудні 2023 року до суду надійшла указана позовна заява, в якій позивач просить витребувати у відповідача на свою користь оригінал свідоцтва про право власності за № НОМЕР_1 , виданого 07.12.2009 відносно квартири АДРЕСА_1 .
Вимоги позову обґрунтовані тим, що квартира АДРЕСА_1 належить їй, відповідачу, який є її колишнім чоловіком, та їхній спільній дочці ОСОБА_3 в розмірі по 1/3 частці кожному з них згідно свідоцтва про право власності від 07.12.2009. Ця квартира була отримана позивачем в результаті перебування на квартирному обліку в міськвиконкомі в загальній черзі в списку позачергового одержання житла за № 1060 з 14.02.2002, рішення № 73 сім`єю в складі трьох осіб, а саме позивача, відповідача та їхньої дочки. Наразі вона та її дочка бажають відчужити свої частки квартири, оскільки дочка проживає в місті Києві, а позивач не може проживати в цій квартирі через систематичне застосування відносно неї домашнього насилля. Для подальшого здійснення правочину купівлі-продажу квартири позивачу необхідно мати в наявності свідоцтво про право власності на житло, яке ні позивач, ні її дочка не мають, та яке знаходиться у відповідача, у зв`язку з чим позивач не має можливості реалізувати своє право власності.
Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 21.12.2023 відкрито провадження в справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Від відповідача до суду відзив на позовну заяву не надходив.
Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи за її відсутності та вказала про підтримання позовних вимог й відсутність заперечень проти заочного розгляду справи.
Відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки № 39555106 від 31.12.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової позивачу, відповідачу та ОСОБА_4 по 1/3 частці кожному на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 07.12.2009, виданого відділом приватизації державного житлового фонду.
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 04.03.2021 в справі № 295/1083/21 шлюб, зареєстрований 05.06.1993 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 19.07.2023 в справі № 295/6146/22 встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками квартири.

На звернення позивача до Управління житлового господарства Житомирської міської ради з питання видачі їй дублікату свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 листом від 05.10.2023 їй повідомлено про відсутність підстав для видачі дублікату зазначеного правовстановлюючого документу оскільки оригінал свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 07.12.2009 не втрачений, а знаходиться у ОСОБА_2 . При цьому зазначено, що відповідно до Тимчасового порядку видачі дублікату свідоцтва про право власності на житло відділом приватизації державного житлового фонду м. Житомира, затвердженого рішенням міськвиконкому від 08.10.2009 № 692, дублікат свідоцтва про право власності на житло надається власнику (співвласникам, правонаступникам) квартири у разі втрати, знищення або пошкодження оригіналу документа.

Довідкою Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про результати розгляду матеріалів, зареєстрованих ЄО № 9293 від 01.04.2022, та довідкою Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про результати перевірки за заявами ОСОБА_1 щодо вчинення неправомірних дій ОСОБА_2 від 03.01.2022 підтверджується неодноразове звернення позивача до правоохоронного органу з приводу вчинення її колишнім чоловіком ОСОБА_2 домашнього фізичного та психологічного насильства стосовно неї.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)).

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі «Голден проти Сполученого королівства» та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. постанови ВП ВС 05.06.2018, справа № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18); 30.01.2019, справа № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18); 11.09.2019, справа № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19); 19.02.2020, справа № 210/4458/15-ц (провадження № 14-354цс19); 04.04.2020, справа № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19); 16.06.20, справа № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19); 15.09.2020, справа № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) та ін.

Як визначено статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За правилами статті 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що оригінал свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого відділом приватизації державного житлового фонду м. Житомира 07.12.2009 на квартиру АДРЕСА_1 знаходиться у відповідача згідно змісту листа Управління житлового господарства Житомирської міської ради від 05.10.2023, чим порушуються права позивача як співвласника нерухомого майна. Наведені обставини щодо утримання відповідачем оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру за допомогою певних засобів доказування не спростовані, а тому оскільки позивач не має можливості отримати дублікат правовстановлюючого документа на квартиру, керуючись принципом верховенства права, а також з метою усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності на житло суд задовольняє вимоги позову.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю ІІ групи, про що свідчить копія її посвідчення серії НОМЕР_2 від 28.03.2006, внаслідок чого судовий збір за одну позовну вимогу необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 317, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263-268, 280-282, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Витребувати в ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 оригінал свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 07.12.2009 на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1073,60 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя Л.М. Семенцова