СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 753/1678/23

пр. № 2/759/360/24

27 травня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судових засідань Вінцковської О.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських справ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому просить позбавити його батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що вона з відповідачем у шлюбі не перебували, проживали разом у період з 2013 року по 2018 рік та мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з 2018 року відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно дочки, не бере участь у її вихованні, жодним чином не контактує з нею, не цікавиться станом здоров`я дитини та не бере участь у матеріальних витратах на лікування. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 24.06.2020 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн щомісячно, починаючи з 11.01.2020 року і до повноліття дитини. Однак, ОСОБА_4 допустив заборгованість, протягом усього періоду, починаючи з дня ухвалення рішення судом ухиляється від його виконання. Вона сама здійснює витрати на придбання продуктів, приготування їжі, придбання медикаментів у разі хвороби дитини, придбання одягу, взуття, іграшок, книг, оплату відвідування спортивних секцій, дозвілля, не мючи матеріальної підтримки з боку відповідача, як батька дитини. ОСОБА_4 не проявляє батьківської турботи до власної дитини, не цікавиться процесом її навчання, не займається її підготовкою до самостійного життя, що свідчить про його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 21.02.2023 року цивільну справу надіслано до Святошинського районного суду м.Києва за територіальною підсудністю (а.с. 54-55 т.1).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.04.2023 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 64-65 т.1).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 21.04.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 66-67 т.1).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 109-110 т.1).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.07.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 128-129 т. 1).

25.12.2023 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, однак суд відмовив у його прийнятті, оскільки останній поданий з порушенням строків та суд вважає неповажними причини пропуску строку для його подання.

20.05.2024 року у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 надав письмові пояснення по суті справи, у яких вказував, що відповідач заперечує проти позову. У 2018 році у позивача з`явився інший чоловік та 23.09.2018 року вона вигнала його з будинку, в якому вони разом проживали, заборонила бачитись з дитиною, відключила всі засоби зв`язку з ним. Відповідач був вимушений переїхати в с.Ясногородка і шукати можливість бачитись з дочкою, оскілки дочка жила у прабабусі та остання дозволяла їм бачитись та забезпечила окремий телефонний зв`язок, яким користувались у період з 2018 року по 2020 рік, до введення карантину на території України. У 2020 році прабабуся померла та позивач заблокувала зв`язок та заборонила дочці бачитись з відповідачем. У відповідача почались проблеми і здоров`ям у 2018 році та у квітні 2023 року він пережив гострий інфаркт міокарда. У відповідача була відсутня будь яка можливість перерахувати грошові кошти позивачу на утримання дитини, оскільки вона не виходила на зв`язок, він не був обізнаний про заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 24.06.2020 року і дізнався про борг по аліментам лише восени 2023 року, станом на 01.05.2024 року заборгованість по аліментах відсутня. Також, враховуючи, те, що позивач перебуває у трудових відносинах з Дарницькою районною в м.Києві державною адміністрацією, органом опіки та піклування якої надано висновок, про доцільність позбавлення батьківських прав, вважає, що є доведений факт «конфлікту інтересів» і такий висновок не може бути взятий до уваги. З вказаного висновку не зрозуміло у зв`язку з чим орган опіки та піклування дійшов такого висновку, оскільки мотивувальна частина містить лише виклад обставин про відсутність шлюбу між ними, про наявність дочки та рішення суду про стягнення аліментів, про обстеження побутових умов позивача, а також про те, що було сказано мамою та дочкою (а.с. 1-13 т. 2).

27.05.2024 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення з запереченнями проти аргументів і міркувань відповідача. Вказувала, що у неї склалось враження, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню і матеріальному утриманні малолітньої дитини та не забезпечує законні права дитини на нормальні умови життя, його цікавить не сама дитина, а майно яке їй належить та стосовно якого дитина матиме права, а також утримання відповідача дочкою у майбутньому. Крім того, відповідач неодноразово заявляв про те, що він не працює, не має власного житла, через нездоровий спосіб життя потребує лікування, його в подальшому самого потрібно буде утримувати. Представник відповідача не зміг назвати хоча б один конкретний випадок коли б позивач перешкоджала відповідачу здійснювати його батьківські обов`язки, лише посилався на припущення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримала з підстав, викладених у ньому. Вказувала, що відповідача цікавлять тільки власні інтереси, а вона робить сама все можливе для їх дитини.

Представник позивача ОСОБА_2 просив позов задовольнити та зазначив, що доведений факт того, що відповідач більше п`яти років самоусунувся від виконання обов`язків батька, його в житті дитини не існує. Позивач не перешкоджала побаченням з дитиною. Відповідач хворіє та веде нездоровий спосіб життя, тому виконання ним батьківських обов`язків під питанням. Останні два роки батьківські обов`язки виконує чоловік позивача, дитина вважає його батьком. Вказаний позов подано виключно в інтересах дитини, для захисту її прав.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив не позбавляти його батьківських прав та вказував, що любить свою дочку, хоче їй допомагати, але позивач перешкоджає йому. Просив надати йому можливість зустрічатись з дочкою, він не має наміру вимагати дочку доглядати за ним у майбутньому.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечував та вказував, що у відповідача не було можливості зв`язуватись з дитиною, оскільки мати витіснила таку можливість, через те, що в неї з`явився інший чоловік. До 2020 року батько бачився з дитиною. Всі докази штучно створені позивачем та не на користь і не в інтересах дитини. Позивач мала виконувати свої батьківські обов`язки належним чином, повідомляти батька про те, де навчається дитина, про її стан здоров`я, однак вона навпаки перешкоджає у спілкуванні батька з дитиною. Висновок про позбавлення батьківських прав вважає необґрунтованим, оскільки засідання проводилось без відповідача та позивач працює в установі, яка надала вказаний висновок. Відповідач натомість бажає допомагати та спілкуватись з дитиною, заборгованість по аліментам була сплачена, як тільки він дізнався про стягнення аліментів.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направили, направили лист, у якому просили розглядати справу без їх участі (а.с. 134 т.1).

Суд, заслухавши думки учасників судового засідання, дослідивши докази в справі у їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_5 , батьки якої: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13.03.2013 року (а.с. 11 т.1).

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 24.06.2020 року у справі № 753/458/20 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн щомісячно, починаючи з 11.01.2020 року та до повноліття, рішення набрало законної сили 27.07.2020 року (а.с. 12-15 т. 1).

05.08.2020 року Дарницьким районним судом м.Києва видано виконавчий лист у справі № 753/458/20 (а.с. 16 т.1).

Згідно довідки про неотримання аліментів від 24.10.2022 року № 62852234/4 ОСОБА_1 дійсно не отримувала аліменти від ОСОБА_4 у період з 11.01.2020 року по 01.10.2022 року згідно виконавчого листа у справі № 753/458/20 (а.с. 17 т.1).

Відповідно роз`яснень Святошинського ВДРС у м.Києві станом на 07.04.2023 року у ОСОБА_4 наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з 11.01.2020 року по 01.04.2023 року у розмірі 58 016,13 грн (а.с. 92 т.1).

Заступником начальника Святошинського ВДРС у м.Києві у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 постановами від 07.04.2023 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_4 , встановлено тимчасові обмеження у праві користування вогнепальною зброєю, у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві керування транспортним засобом (а.с. 79-90 т.1).

Відповідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 09.11.2022 року у ОСОБА_1 за період 01.01.2020 року - 09.11.2022 року відсутні надходження на карту від ОСОБА_4 (а.с. 18 т.1).

ОСОБА_5 навчається у 4Д класі школи І-ІІІ степенів № 309 Дарницького району м.Києва, батько ОСОБА_4 не цікавиться вихованням дочки в школі, участь у вихованні не бере, батьківські збори не відвідує, що підтверджується довідкою №с 03-01/446 від 04.10.2022 року с (а.с. 31 т.1).

Згідно довідки від 29.09.20222 року № 17 ОСОБА_5 займається в дитячо-юнацькій школі «Дарниця» у відділенні плавання з вересня 2019 по травень 2022 року (а.с. 32 т.1).

Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м.Києва від 06.10.2022 року № 1740 ОСОБА_5 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та спостерігається лікарем педіатром з 2019 року, перебуває на обліку у лікаря ортопеда та отоларинголога, під час відвідування закладу, дитину супроводжує мати (а.с. 43 т.1).

ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, наркотичних речовин не вживає, громадський порядок не порушує, з сусідами підтримує доброзичливі стосунки, за 2022 рік скарг та заяв у відношенні неї не надходило, що підтверджується інформацією дільничного офіцера Дарницького УП ГУ НП в м.Києві (а.с. 43 т. 1).

Згідно довідки Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації ОСОБА_1 працює в Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації на посаді головного спеціаліста відділу контролю за благоустроєм та охорони навколишнього природного середовища апарату з 04.12.2018 року, має добру характеристику (а.с. 47, 46 т.1).

Згідно висновку Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 . державна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 135-136 т.1).

В судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_6 показала суду, що вона з позивачем сусіди понад 20 років, вона дуже гарна мати, а відповідача знає з 2018 року, бачила його іноді з алкогольними напоями. Їй не відомо чи спілкується відповідач з дитиною, однак вона його не бачила з 2018 року.

Свідо ОСОБА_8 показав суду, що він кум ОСОБА_4 (відповідача) та у 2018 році той повідомив йому, що ОСОБА_1 (позивач) вигнала його з сім`ї, забрала машину та грошові кошти, він дуже важко переживав їх розрив. Деякий час він проживав у нього та намагався зв`язатись з дочкою та спілкуватись з нею. Він не був присутній при сварках ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , вважає, що ОСОБА_1 навмисно чинить перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною.

Свідок ОСОБА_7 показав суду, що з ОСОБА_4 знайомі з дитинства та спілкується і досі, з ОСОБА_1 також бачився, вони разом запрошували його в гості. ОСОБА_4 завжди вважав ОСОБА_1 і дитину своєю сім`єю. Він проводив у них в будинку скважину і вже тоді помітив, що їх сім`я розпалась, ОСОБА_1 не виглядала господинею, а вже після розтавання ОСОБА_4 розповів, що його вигнала ОСОБА_1 з сім`ї, забрала ключі від машини. ОСОБА_4 проживав у нього два роки та завжди мав надію повернути сім`ю, казав, що любить дружину і дитину, намагався спілкуватись з дитиною. Вони неодноразово їздили до будинку де живе ОСОБА_1 з дитиною, однак двері не відчиняли, на телефонні дзвінки позивач не відповідала.

Відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч.1 ст.12 та ч.2 ст.15 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного суду України в п.16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

За змістом статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини - позивачки в матеріалах справи відсутні.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_4 не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, натомість встановлено, що між сторонами у справі існує конфлікт у відносинах, що негативно вплинуло на взаємовідносини відповідача з дочкою, яка проживає з матір`ю.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Таким чином, суд встановив, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем та третьою особою в судовому засіданні не доведено, що поведінка відповідача відносно своєї дочки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду достатніх доказів, в чому полягає захист її інтересів шляхом саме позбавлення батька по відношенню до дочки батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного суду від 29 квітня 2020 року, справа № 522/10703/18, провадження № 61-4014св20.

Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні.

Слід зазначити, що держава продовжує виконувати під час дії воєнного стану свої позитивні зобов`язання щодо захисту, зокрема, сімейних прав та інтересів осіб на території України, захисту інтересів дітей і забезпечення їх зростання у благополучній атмосфері.

На сучасному етапі принцип рівності прав матері та батька щодо дитини є одним із основних принципів здійснення прав батьків і дітей, який закріплений у нормах міжнародного права та є характерним для національних правових систем більшості держав сучасного демократичного світу. Цей принцип закріплений у законодавстві України та не втрачає своєї сили і під час воєнного стану.

В сучасних реаліях деякі батьки можуть ініціювати цивільні справи, обставини яких свідчать про відсутність фактичного спору між батьками про позбавлення батьківських прав, а також визначення місця проживання дитини. Такі справи можуть бути ініційовані одним із батьків з метою, пов`язаною з подоланням обмежень у виїзді за межі України, або із перебуванням на військовому обліку та мобілізацією. Таким чином судам необхідно ретельно досліджувати докази та встановлювати обставини у кожній справі, виявляти штучні позови і закривати провадження у справах про визначення місця проживання дитини при відсутності предмету спору.

Судом не встановлено фактів умисного ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки, вчинення ним будь-якого негативного психологічного тиску на свою дитину, позивачем не доведено того, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки відповідатиме інтересам дитини, відповідач виявляє бажання піклуватися про свою дочку, що підтверджено показами наданими в судовому засіданні, матеріали справи не містять доказів винної поведінки та умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав є невмотивованим, винесеним без достатніх правових підстав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу.

Суд не може погодитися з висновком Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 , як органів опіки та піклування, оскільки він має рекомендаційний характер та не є обов`язковими для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Крім того, вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_4 своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року, справа № 742/710/19. Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц (провадження № 61-2237св21).

Також, не надано жодного доказу щодо обставин, які негативно характеризують ОСОБА_4 , зокрема, притягнення до адміністративної або кримінальної відповідальності, перебування на обліку у зв`язку із вживанням алкогольних або наркотичних засобів, ведення аморального способу життя та інше.

Отже, з наданих позивачем доказів не вбачається наявність підстав, передбачених ст.164 СК України, а тому застосування до відповідача такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав суд вважає недоцільним.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_4 сплачує заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, який наданий Святошинським ВДВС в м.Києві від 14.03.2024 року (а.с. 231 т.2).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини вказує на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати мотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Суд вважає за можливе не давати оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони на висновки суду не впливають.

За таких обставин, враховуючи, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого в цій справі не доведено, відсутність належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, доказів винної поведінки відповідача, коли він свідомо, систематично, не зважаючи на заходи попередження, продовжує не виконувати батьківські обов`язки, а також враховуючи те, що відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд приймає до уваги роз`яснення, дані у п.18 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", згідно яких суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей).

Проте, враховуючи, що відповідач недостатньо приділяє уваги дитині, суд вважає за необхідне попередити його про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, виховання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому на Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації необхідно покласти контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Також суд вважає за доцільне зазначити, що залишення поза увагою попередження про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2022 рок у справі № 149/2510/21).

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст.141 ЦПК України та покладає їх на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських справ залишити без задоволення.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Покласти на Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків стосовно виховання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м.Києва, громадянка України, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, , адреса: м.Київ, вул. Ялтинська, 14.

Повний текст рішення виготовлено 17.06.2024.

Суддя Ю.О. Твердохліб