Справа № 357/6846/23
Провадження № 2/357/263/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в місті Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі «Позивач») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 29 750,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилався на наступні обставини:

26.11.2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та Відповідачем було укладено кредитний договір № 21845-11/2021.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

Відповідно до п. п. 1.1 п. 1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Також, п. п. 1.7 п. 1 кредитного договору, клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на| правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з п. п. 2.3 п. 2 кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором, здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових ї коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. п. 1.6 п. 1 кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту фінансового кредиту, які розміщені на сайтах товариства. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

21.09.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та Позивачем укладено договір факторингу № 21092022, відповідно до умов якого Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 29 750,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 750,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Згідно п. 1.1 договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Відповідно до п. 1.3 договору факторингу, ТОВ «Інвеструм» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ», надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ «ФК «ЄАПБ», у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства.

Згідно п. 3.9. договору факторингу, у разі отримання коштів від боржників, органів Державної виконавчої служби в рахунок погашення заборгованості після дати підписання цього договору, клієнт зобов`язаний перерахувати ці кошти фактору протягом 3 (трьох) банківських днів з дати їх отримання (включно), на рахунок фактора, вказаний в розділі 10 даного договору. При перерахуванні коштів клієнт зобов`язаний надати розшифровку платежів у вигляді електронного листа, а саме, вказати наступні данні боржників: прізвище, ім`я, по батькові, код номер облікової картки платника податків, номер кредитного договору.

Таким чином, в разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21.09.2022 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 21845-11/2021 в розмірі 29 750,00 грн., з яких:

-10 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 19 750,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Тому, Позивач просив суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість у розмірі 29 750,00 грн., за кредитним договором № 21845-11/2021 від 26.11.2021 року.

Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи.

17.07.2023 року ухвалою суду (а.с.38) постановлено відкрити провадження по справі та провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи призначено на 09 серпня 2023 року.

25.08.2023 року від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с. 48-50). Вказував, що Позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження обставин, якими він обгрунтовував свої вимоги, а тому вони задоволенню не підлягають.

01.09.2023 року від представника Позивача через в систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій він просив позов задовольнити в повному обсязі, судові засідання проводити за відсутності представника Позивача (а.с.51-62).

24.01.2024 року ухвалою суду визнано явку позивача та відповідача в судове засідання на 28.02.2024 року обов`язковою (а.с.110-111).

28.02.2024 року ухвалою суду витребувано докази у справі (а.с.135-136).

10.04.2024 року, в судове засідання представник Позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, на електронну адресу суду було направлено клопотання, про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити .

10.04.2024 року Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив справу розглядати у його відсутності.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом.

26.11.2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та Відповідачем було укладено кредитний договір № 21845-11/2021.

Пунктом 1.1. договору про надання фінансового кредиту № 21845-11/2021 встановлено, що фінансовий кредит надається в розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до пункту 1.2 договору кредит надається строком на 30 днів. Пунктом 1.3 договору передбачено, що за користування кредитом Відповідач сплачує 1,5 % на добу. (а.с.6-8), крім цього, в інформаційній довідці закріплено, що процентна ставка є фіксованою (а.с.9).

У матеріалах справи міститься інформаційна довідка оператора платіжних послуг ТОВ «УНІВЕСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 2919_26 від 31.08.2023 року з підтвердженням того, що 26.11.2021 року о 18 год 05 хв за допомогою платіжного сервісу була проведена успішна транзакція з перерахування 10 000,00 грн. на карту НОМЕР_1 ( а.с.83).

21.09.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» (Клієнт) та Позивачем (Фактор) укладено договір факторингу № 21092022, відповідно до якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Фактору право грошової вимоги до боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, пеню та інші платежі.

Витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 21092022 від 21.09.2022 року ( а.с. 13) підтверджується, що саме за договором факторингу № 21092022 від 21.09.2022 року від ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» Позивачу було передано право вимоги до Відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 21845-11/2021.

Платіжним дорученням № 18799 від 23.09.2022 року (а.с. 175) підтверджується, що Позивач сплатив ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» грошові кошти за відступлення права вимоги за договором факторингу №21092022 від 21.09.2022 року.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що наразі у Відповідача утворилася заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 21845-11/2021 від 26.11.2021 року і Позивач має право вимагати у Відповідача погасити дану заборгованість.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Відповідач вказував, що Позивач не надав належних та допустимих доказів підписання Відповідачем кредитного договору та не надав доказів перерахування суми кредиту Відповідачу.

Водночас, у матеріалах справи відсутні будь-які заяви Відповідача до фінансової установи, яка надавала кредит, або до правоохоронних органів з тим, що треті особи отримали доступ до електронних даних Відповідача, скористалися ними і неправомірно надали згоду на отримання кредиту.

Таким чином, зміст спірних правовідносин полягає у стягненні з Відповідача заборгованості за кредитними договорами, укладеними між Відповідачем та фінансовою установою, яка в подальшому відступила Позивачу своє право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором.

2.Мотивувальна частина.

Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України.

Норми матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 1054 ЦК Украі?ни кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Дані норми свідчать про те, що обов`язок позичальника щомісячно виплачувати проценти до дня повернення позики у разі відсутності іншої? домовленості сторін, може бути застосований? лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК Украі?ни право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК Украі?ни, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

-Ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України - Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною .

-Ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України - якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. Крім цього, у кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком відсотковоі? ставки з`ясуванню підлягають дотримання визначеноі? договором процедури підвищення відсотковоі? ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додатковоі? угоди); діі? позичальника щодо прии?няття пропозиціі? кредитора тощо (постанова КЦС ВС від 23 травня 2018 року, справа № 310/80/16-ц)

Згідно з пунктом 6 Розділу IV (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені ч. 4 статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Закон України від 22.11.2023 № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинність 23.12.2024 року.

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

-електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

-електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

-аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Норми процесуального права.

Реалізація принципу змагальності сторін у процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

За правилами ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).

Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Висновки суду.

Щодо факту відступлення права вимоги за кредитними договорами Позивачу.

З огляду на наведені норми матеріального права, суд дійшов до висновку, що матеріалами справи підтверджено право Позивача вимагати у Відповідача оплати заборгованості за кредитним договором. Зокрема, Позивачем до матеріалів справи додано договір факторингу, витяг з реєстру боржників, платіжні документи про оплату відступлених йому прав вимоги.

Щодо факту перерахування Відповідачу кредитних коштів.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено факт укладення кредитного договору між фінансовою установою та Відповідачем, так само як і підтверджено факт перерахування Відповідачу кредитних коштів.

Зокрема, Позивачем надано копію кредитного договору, в якому зазначено суму кредиту, строки кредитування, проценти за користування кредитом тощо. Також, Позивачем надані платіжні документи та інформаційну довідку оператора платіжних послуг про те, що сума кредиту була перерахована відповідачу.

Враховуючи надані Позивачем документи про перерахування Відповідачу суми кредиту, суд приходить до висновку, що Відповідачу кредитні кошти дійсно були перераховані.

Щодо розрахунку заборгованості.

Договором про надання фінансового кредиту № 21845-11/2021 встановлено, що фінансовий кредит надається в розмірі 10 000,00 грн. строком на 30 днів з процентною ставкою 1,5% на добу, тип процентної ставки фіксована.

З урахуванням наявних в матеріалах справи доказів суд прийшов до висновку, що заборгованість Відповідача щодо суми кредиту за договором є підтвердженою, тому позов у частині стягнення з Відповідача на користь Позивача основної суми кредиту підлягає задоволенню.

У той же час, застосовуючи до спірних правовідносин ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, п. 6 Розділу IV (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про споживче кредитування», враховуючи, що в кредитному договорі визначена фіксована, а не змінювана процентна ставка, суд приходить до висновку, що проценти за користування кредитом повинні розраховуватися протягом строку кредитування, визначеному в кожному договорі, наступним чином.

За договором про надання фінансового кредиту № 21845-11/2021. Оскільки сума кредиту становить 10 000,00 грн., то за один день користування кредитом Відповідач повинен сплатити 150,00 грн. (10 000,00 грн. Х 1,5%). За 30 днів користування кредитом Відповідач повинен сплатити 4 500,00 грн. (150,00 грн. Х 30 днів).

Отже, за договором про надання фінансового кредиту № 21845-11/2021 з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 14 500,00 грн. (10 000,00 грн. основна сумою боргу та 4 500,00 грн. заборгованість за відсотками).

Суд наголошує на тому, що відповідно до кредитного договору проценти за користування кредитом починають нараховуватися за підвищеною процентною ставкою, якщо позичальник не погасить заборгованість протягом строку кредитування. Водночас, відповідно до кредитного договору кредитодавець визначив процентну ставку, як фіксовану.

Дані обставини свідчать про те, що підвищення процентної ставки фактично є мірою відповідальності позичальника за несвоєчасне погашення кредиту, що заборонено пунктом 6 Розділу IV (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про споживче кредитування».

У матеріалах справи відсутні докази того, що кредитодавець письмово повідомляв позичальника про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка, як цього вимагає ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України.

Водночас, вимога про стягнення з Відповідача платежу у порядку ст. 625 ЦК України поза межами строку кредитування Позивачем не заявлялася.

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих сторонами доказів.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки Позивач просив стягнути з Відповідача 29 750,00 грн., а суд задовольнив позовні вимоги частково - на суму 14 500,00 грн., що складає 48,74% від заявлених, то витрати по сплаті Позивачем судового збору покладаються на Відповідача пропорційно розміру задоволених вимог - в розмірі 1 308,18 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за Кредитним договором №21845-11/2021 від 26.11.2021 року у розмірі 14 500,00 гривень чотирнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійка).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» судовий збір у розмірі 1 308,18 гривень (одна тисяча триста вісім гривень 18 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», місце знаходження: місцезнаходження: вулиця Симона Петлюри, будинок 30, місто Київ, 01032, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 15.04.2024 року.

Суддя Білоцерківського міськрайонного

суду Київської області Владислав ЦУКУРОВ