(2/199/920/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

22.05.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Носенко Ю.О., за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, як на обов`язкову частку у спадщині, треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, зазначивши, що його дідові ОСОБА_7 згідно договору на право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого 22 грудня 1952 року, було надано земельну ділянку, площею 1210 кв.м, де він спільно з бабусею ОСОБА_8 побудували будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . За життя його дідусь також приватизував земельну ділянку вказаною площею, отримавши державний акт на право власності на землю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився батько позивача - ОСОБА_9 , батьками якого були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

21 липня 1979 року його батько одружився з його матір`ю ОСОБА_4 . Від цього шлюбу народилися двоє синів: позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його брат ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що належав дідусю на підставі вищевказаного договору, та земельної ділянки, площ 0,1210 га (з яких 0,1000 га призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а 0,0210 га для ведення особистого підсобного господарства), розташована за цією ж адресою, яка належала дідусю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДПД* 019928/63851008 від 17 листопада 1998 року.

Все це нерухоме майно прийняла і оформила бабуся позивача ОСОБА_8 . Однак бабуся позивача не звернулась до органів земельних ресурсів, які на той момент видавали державний акт на право власності на земельні ділянки, в тому числі і на підставі свідоцтв про право на спадщину, і не отримала своє ім`я державний акт на земельну ділянку.

13 січня 2002 року бабуся позивача зробила розпорядження на випадок своєї смерті, склавши заповіт, в якому заповідала все своє майно своєму синові батькові позивача ОСОБА_9 . ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Батько позивача у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але отримав відмову нотаріуса і не оформив документи, у зв`язку з тим, що бабуся ОСОБА_8 не зареєструвала своє право власності на земельну ділянку і не отримала державний акт.

13 березня 2013 року батько позивача на випадок своєї смерті зробив розпорядження, склавши заповіт, в якому належне йому домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , заповідав позивачу. ІНФОРМАЦІЯ_7 батько позивача ОСОБА_9 помер. Після його смерті відкрилась фактично спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та двох земельних ділянок, площею 0,1000 га та 0,0210 га відповідно, яку він прийняв, але право власності на яку не встиг оформити та не зміг належним чином оформити свої спадкові права.

Спадкоємцями після смерті батька за заповітом на вищевказане нерухоме майно є позивач. Крім того, спадкоємцями першої черги за законом є мати позивача, його сестра і брат.

Позивач з матір`ю звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після свого чоловіка та батька. Позивач, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також їх батько були зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_2 ,. Тобто і позивач, і відповідачі прийняли спадщину після померлого ОСОБА_9 . Проте, його сестрі та брату було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку, адже батьком на це майно складений заповіт на ім`я позивача. Інше майно розподіляється між нами в порядку спадкування за законом.

Також позивача зазначає, що за життя дідуся та бабусі до 1991 року зробили переобладнання в домоволодінні і згідно технічного паспорту, який складався в КП "ДМБТІ" 04.08.2000 р. та від 10.08.2023 р. їх нерухоме майно складалось з: житлового будинку літ.А-1, з прибудовами літ.А-1, літ.а2-1, погребу під літ.а2-1, ґанку літ.а4, гаражів літ.Б, В з оглядовою ямою, сараю літ.Е, літньої кухні літ.З, навісу літ.Л, літнього душу літ.М, навісу літ.Н, споруд № 3, 6, 10, 12-22, І.

Право власності на жодні житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами, в Державному реєстрі прав нерухоме майно з 01.01.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

В частині оформлення земельних ділянок в спадщину позивачем через нотаріуса були з`ясовано, що копія державного акту на вказані вище земельні ділянки не збереглась через пожежу, яка мала місце 04.08.2008 року. З вищевказаних причин позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва, про що була винесена відповідна постанова від 24.06.2023 р. У зв`язку з тим, що позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права позасудовому порядку, він просив суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на: - 7/8 частини житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 ; - 7/8 частини земельної ділянки площею 0,10 га з призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:518:0049; - 7/8 частини земельної ділянки площею 0,0210 га з призначенням для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:518:0050.

У свою чергу відповідач звернулась до суду із зустрічним позовом до позивачапро визнання права власності на майно, як на обов`язкову частку у спадщині, зазначивши, аналогічні первісному обставини відкриття спадщини, її прийняття, наявності спадкового майна. Просила суд визнати за нею як на обов`язкову частку у спадщині після смерті чоловіка, ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на: - 1/8 частини житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 ; - 1/8 частини земельної ділянки площею 0,10 га з призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:518:0049; - 1/8 частини земельної ділянки площею 0,0210 га з призначенням для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:518:0050.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року відкрито провадження по даній справі.

Представник позивача в судовому засіданні позові вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, проти задоволення зустрічного позову не заперечувала.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення первісного позову не заперечувала, вимоги зустрічного позову підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві.

Треті особи до суду не зявились, ОСОБА_6 надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку про задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 на підставі договору на право побудови будинку і безстрокового користуванні земельною ділянкою, посвідченого 22 грудня 1952 року, було надано земельну ділянку, площею 1210 кв.м, де він спільно з дружиною ОСОБА_8 побудували будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

21 липня 1979 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Від цього шлюбу народилися двоє синів - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (позивач), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та донька ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , що належав дідусю на підставі вищевказаного договору, та земельної ділянки, площею 0,1210 га (з яких 0,1000 га призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд,т кадастровий номер :01:518:0049, а 0,0210 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:518:0050), розташовані за цією ж адресою, які належали ОСОБА_7 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДПД* № 019928/63851008 від 17 листопада 1998 року. Все це нерухоме майно прийняла і оформила дружина померлого - ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 16.11.2000 р. (копії свідоцтв є в матеріалах справи). При цьому ОСОБА_8 після отримання вищезазначених свідоцтв не звернулась до органів земельних ресурсів, які на той момент видавали державні акти на право власності на земельні ділянки, в тому числі і на підставі свідоцтв про право на спадщину, і не отримала на своє ім`я державні акти на земельні ділянки.

13 січня 2002 року ОСОБА_8 зробила розпорядження на випадок своєї смерті, склавши заповіт, в якому заповідала все своє майно своєму синові чоловікові відповідача, ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_9 померла ОСОБА_8 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також земельних ділянок по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_9 у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але отримав відмову нотаріуса і не оформив документи у зв`язку з тим, що мати ОСОБА_8 не зареєструвала своє право власності на земельну ділянку і не отримала державний акт.

13 березня 2013 року ОСОБА_9 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, склавши заповіт, в якому належне йому домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , заповів сину ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 чоловік відповідача - ОСОБА_9 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки, площами 0,1000 га та 0,0210 га відповідно, які він прийняв, але право власності на які не встиг оформити та не зміг належним чином оформити свої спадкові права.

Спадкоємцями після його смерті є: за заповітом на вищевказане нерухоме майно - позивач, він же син спадкодавця ОСОБА_3 та дружина спадкодавця ОСОБА_4 - відповідач, як особа, що у відповідності до статті 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку.

Крім того, спадкоємцями першої черги відповідно до статті 1261 ЦК України також є треті особи, які приймають участь у спадкуванні майна, неохопленого заповітом.

У передбачений діючим законодавством строк спадкоємці звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , станом на момент відкриття спадщини були зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується листом відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації ДАПДП ДМР.

Відповідно до ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України).

За частиною першою ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою ч. 1 ст. 1220 ЦПК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ст. 1270 ЦК України.

Відповідно до статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Ст. 1233 ЦК України передбачає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У ст. 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 3 ст. 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно зі ст. 392 ЦК України в судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Сторони по справі не мають можливості оформити спадкові права без звернення до суду з даним позовом.

За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Під час розгляду справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу, так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності.

Аналізуючи практику розгляду судом справ щодо порушення права володіння майном, можна зробити висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) як матеріальних, так і нематеріальних. Зокрема, у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами було усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27.04.1979 р., п. 64), тобто наявне майно (existing possessions).

У даному випадку предметом спору є захист права сторін по справі на наявне майно, що уже увійшло до складу спадщини, яке спадкоємці мають законне сподівання отримати у спадок.

Позивач та відповідач звернулась до суду з вказаними позовами через об`єктивні обставин, які позбавляють їх можливості оформити спадкові права і отримати спадщину на нерухоме майно, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, їх права підлягають захисту судом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про можливість задоволення первісних та зустрічних позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок сторін.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст.ст.1233, 1241, 1268 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, як на обов`язкову частку у спадщині,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на:

- 7/8 частини житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 ;

- 7/8 частини земельної ділянки площею 0,10 га з призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:518:0049.

- 7/8 частини земельної ділянки площею 0,0210 га з призначенням для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:518:0050.

Визнати за ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) як на обов`язкову частку у спадщині після смерті чоловіка, ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на:

- 1/8 частини житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 ;

- 1/8 частини земельної ділянки площею 0,10 га з призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:518:0049.

- 1/8 частини земельної ділянки площею 0,0210 га з призначенням для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:518:0050.

Судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок сторін.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя Руденко В.В