Справа № 148/925/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 червня 2024 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді: Лабая О.В.

з участю секретаря судового засідання: Цибуляк А.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в селищі Крижопіль, Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та відсотків за борговою розпискою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та відсотків за борговою розпискою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 листопада 2023 року він дав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 57000,00 гривень. Відповідач зобов`язувався повернути кошти до 14 лютого 2024 року, однак до теперішнього часу борг не повернув. Про отримання боргу відповідач написав відповідну розписку від 14.11.2023, де зазначено, що у разі прострочення відповідач зобов`язувався повернути вказану суму з відсотками у розмірі 1% від суми боргу за кожен день. Позивач просить стягнути дану суму в судовому порядку.

Ухвалою суду від 23 травня 2024 року було відкрито провадження за правила загального позовного провадження.

В підготовче судове засідання позивач не з`явився, подав заяву, у якій позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду 11.06.2024 року подав заяву про визнання позову в повному обсязі, не заперечував щодо винесення рішення в підготовчому судовому засіданні. Просив справу розглянути без його участі.

Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з розпискою від 14 листопада 2023 року складеної у АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 отримав в борг у ОСОБА_1 кошти в сумі 57000 (п`ятдесят сім тисяч) гривень та зобов`язується повернути кошти до 14 лютого 2024 року в повному обсязі та у разі прострочення відповідач зобов`язувався повернути вказану суму з відсотками у розмірі 1% від суми боргу за кожен день (а.с.19).

Отже, з матеріалів справи видно, що відповідач взяв в борг у позивача 57000 грн. та станом на день звернення до суду позичених коштів не повернув.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 у справі № 369/3340/16-ц, де Верховний Суд зазначив, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Таким чином, дослідивши боргову розписку відповідача , судом встановлено, що він позичив (взяв в борг) у позивача кошти в сумі 57000,00 грн., зміст розписки також підтверджує факт укладення та зміст умов договору, обов`язок повернення коштів, строк позики, тобто між сторонами було укладено договір позики.

Відповідно до статей 526, 527, 530, 599 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що позов визнаний відповідачем у підготовчому судовому засіданні, законні підстави для задоволення позову в наявності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачу належить повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а іншу частину судового збору в розмірі 50 % слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 1046, 1047, 1049 ЦК України, статтями 141, 142, 200, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та відсотків за борговою розпискою - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за борговою розпискою в сумі 86070 (вісімдесят шість тисяч сімдесят) гривень, що складається з суми боргу - 57000,00 (п`ятдесят сім тисяч) гривень та суми нарахованих відсотків - 29070 (двадцять дев`ять тисяч сімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Повернути ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору з державного бюджету, сплачений ним згідно квитанції № 9633-8359-4789-0516 від 07.12.2023 року.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 .

Суддя: