ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3455/23 Головуючий суддя І інстанції Харченко А. М.
Провадження № 22-ц/818/1557/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2024 року, у справі за позовом АТ "Креді Агріколь Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 27.11.2020 АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідач ОСОБА_1 уклали Комплексний договір № 1/1898974, відповідно до якого позивач надає відповідачу кредит у сумі 488 963, 56 грн., строком з 27.11.2020 до 26.11.2022, а відповідач одержує та повертає кредит згідно з графіком погашення кредиту. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається відповідачу ОСОБА_1 для споживчих потреб, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно з цим Договором та Правилами надання споживчого кредиту АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та умовами страхування життя позичальника. З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 27.11.2020 між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір поруки, відповідно до якого відповідачі несуть солідарну відповідальність за виконання Кредитного договору.

Зазначив, що позивач умови Договору виконав у повному обсязі, проте відповідачем ОСОБА_1 порушені умови Кредитного договору, а саме не повертається кредит, не сплачуються проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим, станом на 31.01.2023 за відповідачами виникла заборгованість у розмірі 161 020, 92 грн., яка складається із: рахунок строкової заборгованості 0, 00 грн.; рахунок простроченої заборгованості 161 004, 48 грн.; рахунок нарахованих відсотків 0, 22 грн.; рахунок прострочених відсотків 16,22 грн. Враховуючи, що відповідачі добровільно не погашають заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

На підставі вищевикладеного, банк просив суд солідарно стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на його користь заборгованість за Кредитним договором № 1/1898974 від 27.11.2020 у сумі 161 020, 92 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

У письмовому відзиві відповідач ОСОБА_1 просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» в повному обсязі, посилаючись на наступне. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували перерахування (зарахування) коштів на рахунок боржника. До позовної заяви не надано доказів направлення відповідачу звернення позивача та вимогу щодо дострокового виконання боргових зобов`язань, відсутні фіскальні чеки про відправку, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштовий опис вкладення тощо. Таким чином відсутні докази того, що відповідач повідомлений про дострокове виконання зобов`язань. Також, у даній справі позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру не подав до суду розрахунок заборгованості за кредитним договором. Виписки з особових рахунків клієнтів можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Отже, відсутність виписки з особового рахунку відповідача унеможливлює встановити наявність заборгованості. Позивач не скористався своїм правом та не надав до суду виписку з особового рахунку відповідача. Не є зрозумілим, яким чином нарахована сума боргу, зокрема за який період і за якою процентною ставкою нараховувались відсотки, на яку суму основної заборгованості, з якого документу вбачається, що відповідачем було сплачено позивачу конкретну суму в якості погашення основного боргу, а не іншу суму; за порушення яких саме зобов`язань позивач нарахував відповідачу пеню та комісію. Враховуючи практику Верховного Суду, на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, а також пені за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Крім того, позивачем порушено Порядок засвідчення копій документів. У позивача відсутній оригінал вищевказаного кредитного договору, а отже відсутній доказ наявності правовідносин між позивачем та відповідачем.

У відповіді на відзив представник АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» просив суд задовольнити позов до відповідачів по справі у повному обсязі, посилаючись на наступне. У відзиві на позовну заяву відповідачами викладено позиції, за якими останні не погоджуються з позивними вимогами. Відповідачі акцентують увагу на відсутність доказів, які б підтверджували перерахування коштів на рахунок боржника та відсутність розрахунків. Однак, таке твердження не відповідає дійсності. Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку цієї статті, які встановлюють розмір заборгованості. До позовної заяви долучені первинні документи, які у повній мірі підтверджують факт отримання грошових коштів у кредит, факт наявності заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»: оборотні відомості про рух коштів; оригінали розрахунків заборгованості за кредитними договорами. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій. Дані документи підтверджують безспірність заборгованості та встановлює прострочення виконання зобов`язань Розрахунок заборгованості за Кредитним договором з детальним розписом та розрахунком сум заборгованості та оборотні відомості. Вищезазначені документи є належними, допустимими і достатніми доказами, так як є первинними документами бухгалтерського обліку, підтверджують факт надання кредиту, фіксують факт здійснення операцій по рахункам, містять детальну інформацію за кожним рахунком обліку, детально визначають та обґрунтовують кожну складову боргу. Також, відповідач акцентує увагу на відсутність доказів направлення йому вимоги. Однак, таке твердження не відповідає дійсності. Так, ОСОБА_2 отримав особисто повідомлення вимогу 05.12.2022, повідомлення-вимога, яка була адресована відповідачу ОСОБА_1 , повернута у зв`язку із закінченням строку зберігання. Копії листів та доказів направлення надані суду. Отже, відповідачі не зазначають про те, що не отримували кошти, але не погоджуються з наданими доказами та трактують їх на власний розсуд. Відповідачі посилаються на практику Верховного суду щодо нарахування відсотків за користування кредитом. З приводу цього, представник позивача зазначає наступне, підписанням кредитного договору між сторонами досягнуто згоди, зокрема п.п. 1.2 Договору щодо способу нарахування відсотків та комісій за Договором, та досягли згоди про те, що згідно з п. 1.9 Правил надання та обслуговування кредиту на придбання та під заставу транспортного засобу в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» відсотки нараховуються до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Що стосується порушення порядку подання доказів, позивач з даним твердженням відповідачів також не погоджується. Відповідно до ч.2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в копіях, які належним чином завірені, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, то подається засвідчений витяг з нього. Крім цього, відповідачі у відзиві посилаються на відсутність у позивача оригіналу кредитного договору та інших документів (у позовній заяві зазначено про наявність цих документів як у відповідачів, так і у позивача). Однак, в свою чергу, не заперечують про наявність оригіналів документів у них особисто, та надають їх суду. В той же час, відповідачі не заявляють клопотання про витребування доказів.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2024 року позов АТ "Креді Агріколь Банк" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» заборгованість за кредитним договором № 1/1898974 від 27.11.2020 у розмірі 161 020 грн. 92 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» судовий збір в розмірі 2 684 грн. 00 коп., в рівних частках по 1 342 грн. 00 коп. з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказав, що уматеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували перерахування (зарахування) коштів на рахунок боржника. До позовної заяви не надано доказів направлення відповідачу звернення позивача та вимогу щодо дострокового виконання боргових зобов`язань, відсутні фіскальні чеки про відправку, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштовий опис вкладення тощо. Таким чином відсутні докази того, що відповідач повідомлений про дострокове виконання зобов`язань.

Зазначив, що виписки з особових рахунків клієнтів можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Отже, відсутність виписки з особового рахунку відповідача унеможливлює встановити наявність заборгованості. Позивач не скористався своїм правом та не надав до суду виписку з особового рахунку відповідача. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц.

Вважає, що є не зрозумілим, яким чином нарахована сума боргу, зокрема за який період і за якою процентною ставкою нараховувались відсотки, на яку суму основної заборгованості, з якого документу вбачається, що відповідачем було сплачено позивачу конкретну суму в якості погашення основного боргу, а не іншу суму; за порушення яких саме зобов`язань позивач нарахував відповідачу пеню та комісію. Враховуючи практику Верховного Суду, на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, а також пені за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Посилався на постанову від 04 липня 2018 у справі №310/11534/13-ц, від 23 вересня 2015 у справі №6-1206цс15, від 21 вересня 2016 у справі №6-1252цс16, від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц.

Стверджує, що позивачем порушено Порядок засвідчення копій документів. У позивача відсутній оригінал вищевказаного кредитного договору, а отже відсутній доказ наявності правовідносин між позивачем та відповідачем.

Вважає, що позов до поручителя подано з пропуском встановлено 6-місячного строку, посилався на відповідну касаційну практику.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав встановленим, що 27.11.2020 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено комплексний договір 1/1898974 (кредиту та застави). Відповідно до вказаного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 488963,56 грн. на купівлю транспортного засобу для особистого користування. У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання в строки передбачені договором, позивач направив на адресу відповідача повідомлення-вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, однак відповідач заборгованість не сплатила, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до матеріалів справи, станом на 31.01.2023 року відповідач має заборгованість за кредитним договором перед позивачем, яка становить суму в розмірі 161 020, 92 грн., яка складається із: рахунок строкової заборгованості 0, 00 грн.; рахунок простроченої заборгованості 161 004, 48 грн.; рахунок нарахованих відсотків 0, 22 грн.; рахунок прострочених відсотків 16,22 грн., що підтверджується розрахунком.

Стороною відповідача розрахунок позивача спростовано не було, як і не було надано суду доказів належного виконання кредитних зобов`язань. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатила вищевказану заборгованість за кредитним договором.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи позивачем було доведено неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову АТ „КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором позичальником в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування й права банку, у зв`язку з цим, вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором достроково. Визначившись з правовідносинами сторін, суд дійшов висновку про те, що відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, та, оскільки Банком підтверджено належними доказами (договір про надання кредиту, розрахунок заборгованості) розмір заборгованості, наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів в солідарному порядку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27.11.2020 АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідач ОСОБА_1 уклали Комплексний договір № 1/1898974, відповідно до якого позивач надає відповідачу кредит у сумі 488 963, 56 грн., строком з 27.11.2020 до 26.11.2022, а відповідач одержує та повертає кредит згідно з графіком погашення кредиту.

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається відповідачу ОСОБА_1 для споживчих потреб, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно з цим Договором та Правилами надання споживчого кредиту АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та умовами страхування життя позичальника.

Згідно з п. 3.5 Кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 , шляхом підписання цього Договору, підтверджує, що вона в день укладення Договору: особисто отримала свій примірник Договору; умови цього договору їй зрозумілі; з тарифами банку Страхової компанії ознайомлена і згодна; нею одержано інформацію, передбачену Законом України «Про Споживче кредитування»; оскільки відповідач ОСОБА_1 визнала надані банком умови даного Договору, тарифи та правила банку та приєдналася до них в повному обсязі, керуючись ч.2 ст. 628 ЦК України, Договір є Договором приєднання і до відносин сторін в даній частині Договору застосовується положення ч.1 ст. 634 ЦК України.

Позичальник повертає кредит банку щомісячно, в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток № 1 до Договору, який є його невід`ємною частиною) на єдиний рахунок в Банку (п.1.4 Договору).

Банком зобов`язання за Договором виконано, що підтверджується платіжними дорученнями.

З метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, 27.11.2020 між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір поруки № Р2/1205658, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 прийняв на себе зобов`язання відповідати в повному обсязі за зобов`язаннями позичальника ОСОБА_1 перед Банком, що випливають з Кредитного договору. Відповідно до Договору поруки, позичальник та поручитель несуть солідарну відповідальність за виконання Кредитного договору.

Оскільки, боржниця ОСОБА_1 почала не належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, на підставі п.п. 4.2.1 та ст.1050 ЦК України, АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» направило їй та поручителю ОСОБА_2 вимоги за №10451/2630 від 23.11.2022 та № 10451/2631 від 23.11.2022 про погашення заборгованості протягом 30 робочих днів з дати одержання повідомлення

Згідно розрахунку кредитора, заборгованість, станом на31.01.2023 наявна заборгованість в загальному розмірі 161 020, 92 грн., яка складається із: рахунок строкової заборгованості 0, 00 грн.; рахунок простроченої заборгованості 161 004, 48 грн.; рахунок нарахованих відсотків 0, 22 грн.; рахунок прострочених відсотків 16,22 грн., що підтверджується розрахунком.

До моменту звернення позивача до суду 01.05.2023 року, відповідачі в добровільному порядку, у визначений банком строк, заборгованість не погасили.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договорами поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

На час розгляду справи судом відповідачами не надано даних, які б свідчили про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 161 020, 92 грн.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору, банк надає позичальнику кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у порядку та в строки, встановлені договором.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що кредит надано банком позичальнику на наступних умовах: загальна сума кредиту складає 488963,56 грн. з цільовим призначенням - на купівлю транспортного засобу для особистого користування.

Порядок надання кредиту та його обслуговування, права, обов`язки та відповідальність сторін, інші умови кредитування, а також забезпечення виконання зобов`язань за кредитом заставою визначені в Правилах надання та обслуговування кредиту на придбання та під заставу транспортного засобу в АТ «Креді Агріколь Банк», які є невід`ємною (публічною) частиною договору і розміщені на офіційному сайті банку (п. 1.3 договору).

Пунктом 1.4. договору встановлено, що позичальник повертає кредит та проценти банку згідно з графіком платежів за кредитом (додаток № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною) на єдиний рахунок в банку ( зазначено номер рахунка).

Як вбачається з додатку № 1 до комплексного договору № 1/1898974 від 27.11.2020 року, підписаного ОСОБА_1 на кожній сторінці, в ньому наведено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до п. 3.1. договору цей договір є змішаним та поєднує в собі кредитний договір та договір застави.

Згідно з п. 3.5 договору, підписанням договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену Законом України «Про споживче кредитування»; з тарифами банку ознайомлений і згодний. Умови договору йому зрозумілі, примірник договору отримав. З Правилами, які розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлений, приймає їх умови та погоджується їх виконувати.

Відповідно до п.1.6. Правил надання кредиту в межах суми, визначеної договором, здійснюється за умови виконання позичальником п. 1.5. договору та п.п. 2.3.1., 2.3.2., 2.3.4 - 2.3.6. Правил шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, з подальшим їх перерахуванням на поточний рахунок продавця, який зазначений в договорі купівлі-продажу та/або у рахунку-фактурі продавця, а для кредитів із страхуванням - також на поточний рахунок страхової компанії, що зазначена в договорі.

Моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника. Моментом (днем) повного повернення кредиту вважається день зарахування на рахунок погашення заборгованості, що зазначений в п. 1.4. договору (надалі - рахунок погашення заборгованості), всієї суми кредиту, процентів, пені та інших можливих платежів, передбачених договором. (п. 1.7 та п. 1.8 Правил)

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється згідно з п. 1.9 Правил.

Виходячи з вищевикладеного про відсутність доказів, які б підтверджували перерахунок коштів на рахунок боржника, доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються,

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню».

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року в справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним».

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність в матеріалах справи доказів про отримання суми кредиту, колегія суддів вважає безпідставними, адже кредитний договір є укладеним з моменту його підписання обома сторонами, а надання кредитних коштів - є виконанням кредитного договору з боку кредитодавця .

На підтвердження виконання зобов`язання з перерахування кредитних коштів відповідачу AT «Креді Агріколь Банк» надав засвідчену копію платіжної інструкції №1/1898974 від 27.11.2020 про перерахування кредиту в сумі 474768,00 грн. на поточний рахунок відповідача (а.с.10).

Також надання кредитних коштів підтверджуються наданими позивачем виписками з позичкового рахунку відповідача.

Як встановлено з матеріалів справи, поточний рахунок № НОМЕР_1 було відкрито на підставі укладеного між позивачем і відповідачем договору про надання банківських послуг № 1/1898974 dsl 27/11/2020 ( а.с.22).

Як вбачається з комплексного договору № 1/1898974 від 27 листопада 2020 року, укладеного між сторонами, предметом застави є транспортний засіб, на придбання якого були надані кредитні кошти відповідачу, відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля «Nissan Qashqai», 2020 року виробництва, вартістю 791280,00 грн., укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Фрунзе-Холдинг».

Відповідно до банківської виписки з рахунку АТ «Креді Агріколь Банк», надання кредиту в сумі 474768,00 грн. було здійснено банком шляхом перерахування вказаної суми на поточний рахунок НОМЕР_2 ( а.с. 10).

Доказами, які підтверджують факт видачі кредиту, а також наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 60-62, 65 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018 року, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

У постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 169/506/17 , від 24 червня 2021 року у справі № 686/19271/19 зроблено висновки, що факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства.

Таким чином, банківська виписка по особовому рахунку є належним доказом отримання кредитних коштів саме відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості.

Отже, позивачем належними та допустимими доказами підтверджено факт видачі кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 в сумі 474768,00 грн. на купівлю транспортного засобу для особистого користування.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо невідповідності засвідчених копій поданих позивачем до матеріалів справи документів Національному стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 7.04.2003 №55, колегія суддів відхиляє, оскільки кожна сторінка копій документів, поданих позивачем до позовної заяви засвідчена штампом АТ «Креді Агріколь Банк» «з оригіналом згідно» та вказівкою дати засвідчення копії.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у п. 65 постанови від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 «вимоги до процесуальних документів і додатків до них визначає процесуальний закон, а не Національний стандарт України, затверджений Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики. Правила проставлення відмітки про засвідчення копії документа, визначені у пункті 5.27 ДСТУ 4163-2003, не поширюються на засвідчення копій документів, які учасники справи подають до суду.»

Як встановлено з матеріалів справи, у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання в строки передбачені договором, позивач направив на адресу відповідача повідомлення-вимогу відповідачам про погашення заборгованості за кредитним договором.

Вивчивши зміст банківських виписок з особового рахунку позичальника, зміст повідомлення-вимоги про дострокове погашення заборгованості та розрахунок заборгованості та оцінюючи їх в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що розмір заборгованості по кредиту сумі 161020 грн. 92 коп. є доведеним та обґрунтованим.

Доказів сплати більшої суми тіла кредиту, ніж зазначено у банківській виписці позивача, відповідачем до апеляційної скарги не надано, власного розрахунку заборгованості по кредиту також не наведено.

Посилання на практику касаційного суду, колегія суддів не приймає, оскільки вона не є релевантною до обставин цієї справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 10 червня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.