ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/506/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.

з секретарем судового засідання Власенком Д.А.,

за участю:

представника позивача адвокат Дзяткевич А.В.

представника відповідача 1 адвокат Нестеришина Т.С.

представника відповідача 2 адвокат Вініченка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «НІРА», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталія Володимирівна, про визнання договору недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень,-

встановив:

Стислий виклад позиції позивача та відповідачів

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «НІРА» (далі - ТОВ «НІРА») про визнання договору недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 07 квітня 2010 року вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

15 березня 2018 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики № 16-03/18-1, згідно з умовами якого ОСОБА_2 надав їй у позику грошові кошти у сумі 1 545 916,83 грн, за курсом (1 долар США = 26,01 грн.), на день укладення цього договору еквівалентно 59 435,48 дол. США, а вона зобов`язалась повернути цю суму грошових коштів у строк - 31 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 3.1. договору позики вона зобов`язалась повернути позику згідно з графіком повернення грошових коштів, а саме: 31 березня 2018 року - 685,48 дол. США; 30 квітня 2018 року - 1 250,00 дол. США; 31 травня 2018 року - 1 250,00 дол. США; 30 червня 2018 року - 1 250,00 дол. США; 31 липня 2018 року - 1 250,00 дол. США; 31 серпня 2018 року - 1 250,00 дол. США; 30 вересня 2018 року - 1 250,00 дол. США;31 жовтня 2018 року - 51 250,00 дол. США. Загальна сума - 59 435,48 дол. США.

На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 15 березня 2018 року між нею та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір № 318, предметом якого є належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_2 .

Згідно з розписками, позивач 02 квітня 2018 року повернула ОСОБА_2 1 950,00 дол. США (за березень-квітень), 29 травня 2018 року - 1 250,00 дол. США (за травень), 27 червня 2018 року - 1 250,00 дол. США, 07 серпня 2018 року - 2 500,00 дол. США (за липень-серпень), 01 жовтня 2018 року - 2 500,00 дол. США (за вересень-жовтень), 04 грудня 2018 року - 1 250,00 дол. США (за листопад), 29 грудня 2018 року - 1 250,00 дол. США (за грудень), 26 лютого 2019 року - 2 500,00 дол. США (за січень-лютий), 25 березня 2019 року - 2 500,00 дол. США (за березень- квітень).

Загальна сума, яка була повернута ОСОБА_2 , становить 16 950,00 дол. США. На час звернення до суду з цим позовом заборгованість за договором позики становить 42 485,48 дол. США.

24 жовтня 2023 року після отримання довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, їй стало відомо, що 15 вересня 2023 року на підставі договору купівлі-продажу від 15 вересня 2023 року за ТОВ «НІРА» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Зазначає, що укладення договору купівлі-продажу від 15 вересня 2023 року та проведення реєстраційних дій відбулося з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки ОСОБА_2 не надсилав їй письмову вимогу щодо усунення порушень виконання договору позики, а тому не міг надати усіх необхідних документів нотаріусу для позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки та проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, що передбачені пунктом 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Зокрема іпотекодержатель не надав доказів надсилання та отримання їй письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та намір іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15 вересня 2023 року та скасування рішення про державну реєстрацію.

При цьому ОСОБА_1 також посилається на те, що визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення про державну реєстрацію є належним способом захисту, який гарантує практичну та ефективну можливість відновлення її порушених прав.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 15 вересня 2023 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «НІРА», скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н. В. від 15 вересня 2023 року, індексний номер: 69321547, про державну реєстрацію за ТОВ «НІРА» права власності на квартиру, загальною площею 96 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 , та стягнути з відповідачів солідарно судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 2 148,00 грн і витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача ТОВ «НІРА» - адвокат Вініченко В.В. посилається на те, що ОСОБА_1 обрала неналежний спосіб захисту у судовому порядку, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, представник відповідача ТОВ «НІРА» - адвокат Вініченко В.В. вказує на те, що відповідач ОСОБА_2 вчинив дії, спрямовані на звернення стягнення шляхом продажу предмета іпотеки в позасудового порядку на підставі та відповідно до умов іпотечного договору та чинного законодавства України, а приватний нотаріус у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», здійснив реєстраційну дію щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ТОВ «НІРА».

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Нестеришин Т.С., посилається на те, що доводи позивачки про те, що ОСОБА_2 не надсилав їй письмову вимогу щодо усунення порушень виконання договору позики, є безпідставними, оскільки 20 квітня 2023 року ОСОБА_2 направив на адресу ОСОБА_1 вимогу-попередження від 18 квітня 2023 року та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, які не були отримані позивачкою. Факт направлення вказаної вимоги-попередження та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки підтверджується накладною № 889 та описом вкладення у цінний лист.

Згідно з умовами іпотечного договору сторони дійшли згоди, що будь-яка кореспонденція на ім`я іпотекодавця має надсилатись на адресу, вказану у цьому договорі чи договорі позики і вважається отриманою іпотекодавцем чи боржником в день її надходження на поштове відділення, що обслуговує дім за цією адресою, незалежно від того, чи отримав іпотекодавець її особисто, та незалежно від причин неотримання особисто. Так, достатнім доказом отримання кореспонденції від іпотекодержателя та/або від нотаріуса має сприйматися будь-який поштовий документ, що підтвердить її надходження до зазначеного поштового відділення. А поштовий документ, згідно з яким іпотекодавець не проживає за зазначеною адресою або який повернувся з відміткою «за закінченням строку зберігання», сприймається як доказ відмови іпотекодавця від виконання зобов`язань за цим договором, невиконання боржниками вимоги про дострокове повернення всієї суми позики та виникнення у кредитора права дострокового повернення суми позики і права звернення стягнення на майно, заставлене іпотекодавцем у забезпечення виконання зобов`язань за договором позики.

Крім того, 11 липня 2023 року приватний нотаріус повторно направив ОСОБА_1 вимогу-попередження від ОСОБА_2 про необхідність виконання умов договору позики та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором шляхом продажу предмета іпотеки іншій особі-покупцеві, які не були отримані позивачкою.

Отже, ОСОБА_2 вчинив усі можливі та необхідні дії щодо попередження ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та вимоги про необхідність виконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою та керуючись статтями 12, 33-38 Закону України «Про іпотеку» та застереженням про позасудове врегулювання в іпотечному договорі, прийняв рішення щодо задоволення своїх вимог та звернення стягнення шляхом продажу предмета іпотеки іншій особі-покупцеві, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

Разом із цим, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Нестеришин Т.С. зазначив, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 15 вересня 2023 року, який укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «НІРА», та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «НІРА», обрала неналежний та неефективний спосіб захисту.

Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи

Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року у вказаній справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 25 січня 2024 року о 10 год. 30 хв. (а. с. 40-42, т. 1).

21 грудня 2023 року від позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів, а саме: у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. засвідчену копію реєстраційної справи/справ щодо вчинення напису прав та обтяжень на квартиру, загальною площею 96 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 , та усіх документів на підставі яких було вчинено реєстраційний напис; а також у ОСОБА_2 на огляд оригінал договору позики від 15 березня 2018 року № 16-03/18-1, оригінал іпотечного договору від 15 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оригінал договору купівлі-продажу квартири від 15 вересня 2023 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «НІРА» (а. с. 58-59, т. 1).

29 грудня 2023 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а. с. 60, т. 1).

08 січня 2024 року від представника відповідача ТОВ «НІРА» - адвоката Вініченка В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 62-78, т. 1).

10 січня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Нестеришина Т.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву (а, с. 117-132, т. 1).

16 січня 2024 року від позивачки ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про продовження строку для подання відповіді на відзив (а. с. 170-171, т. 1).

22 січня 2024 року від позивачки ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив (а. с. 176-185, т. 1).

Ухвалою суду від 25 січня 2024 року клопотання позивачки задоволено частково, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. засвідчену копію реєстраційної справи/справ щодо вчинення напису прав та обтяжень на квартиру, загальною площею 96 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 , та усіх документів на підставі яких було вчинено реєстраційний напис, витребувано на огляд в судовому засіданні у відповідача ОСОБА_2 оригінал договору позики від 15 березня 2018 року №16-03/18-1. В іншій частині клопотання відмовлено (а. с. 210-212, т. 1).

02 лютого 2024 року від представника відповідача ТОВ «НІРА» - адвоката Вініченка В.В. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (а. с. 222-230, т. 1).

05 лютого 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Нестеришина Т.С. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (а. с. 1-6, т. 2).

06 лютого 2024 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а. с. 13, т. 2).

У відповідь на ухвалу суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. надійшли витребувані документи (а. с. 14-83, 87-177, т. 2).

19 лютого 2024 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а. с. 180, т. 2).

20 лютого 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Нестеришина Т.С. до суду надійшла заява, в якій він повідомив про неможливість виконання ухвали суду про витребування, оскільки оригінал договору позики від 15 березня 2018 року №16-03/18-1 перебуває у приватного нотаріуса Мазарчук Н. В., а саме в реєстраційній справі щодо вчинення напису прав та обтяжень на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 96 кв. м.

21 лютого 2024 року від позивачки ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі (а. с. 187-198, т. 2).

Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року клопотання представника позивача - адвоката Дзяткевич А.В. задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. для огляду в судовому засіданні оригінал реєстраційної справи/справ щодо вчинення напису прав та обтяжень на квартиру, загальною площею 96 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 , та усіх документів на підставі яких було вчинено реєстраційний напис (а. с. 212-214, т. 2).

Протокольною ухвалою суду від 21 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (а. с. 208-211, т. 2).

26 березня 2024 року від представника відповідача ТОВ «НІРА» - адвоката Вініченка В.В. до суду надійшли додаткові пояснення у справі (а. с. 221-241, т. 2).

18 квітня 2024 року від позивачки ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі (а. с. 48-61, т. 3).

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07 квітня 2010 року набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 92, т. 2).

15 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики № 16-03/18-1, згідно з умовами якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 у власність грошові кошти у сумі 1 545 916,83 грн, за курсом (1 долар США = 26,01 грн) на день укладення цього договору еквівалентно 59 435,48 дол. США, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути цю суму грошових коштів у строк - 31 жовтня 2018 року (а. с. 100-101, т. 2).

Відповідно до пункту 3.1. договору позики ОСОБА_1 зобов`язалась повернути ОСОБА_2 позику згідно з графіком повернення грошових коштів, а саме: 31 березня 2018 року - 685,48 дол. США; 30 квітня 2018 року - 1 250,00 дол. США; 31 травня 2018 року - 1 250,00 дол. США; 30 червня 2018 року - 1 250,00 дол. США; 31 липня 2018 року - 1 250,00 дол. США; 31 серпня 2018 року - 1 250,00 дол. США; 30 вересня 2018 року - 1 250,00 дол. США; 31 жовтня 2018 року - 51 250,00 дол. США. Загальна сума - 59 435,48 дол. США.

На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 15 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 318, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., згідно з умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 96-99, т. 2).

Згідно з пунктом 25 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись одним із таких способів за вибором іпотекодержателя: 1) за рішенням суду; 2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; 3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 38 іпотечного договору передбачено, що у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі шляхом укладення з нею відповідного договору купівлі-продажу.

15 вересня 2023 року між ОСОБА_2 та ТОВ «НІРА» укладений договір купівлі-продажу квартири, згідно з умовами якого ОСОБА_2 передав у власність, а ТОВ «НІРА» прийняло у власність квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 88-89, т. 2).

У пункті 1.3 договору купівлі-продажу зазначено, що квартира належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лабутіною Ю. Ю. за реєстровим № 1189, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 15 квітня 2010 року, записаного у реєстрову книгу № д. 326-78 за реєстровим номером 42080.

Згідно з пунктом 1.4 договору купівлі-продажу право продажу квартири належить ОСОБА_2 на підставі іпотечного договору, укладеного 15 березня 2018 року між ОСОБА_2 як іпотекодержателем і ОСОБА_1 як іпотекодавцем, посвідченого 15 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В. М, зареєстрованого у реєстрі за № 318, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу квартири як предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі.

15 березня 2018 року за ТОВ «НІРА» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_2 , яка належала позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 07 квітня 2010 року і передана в іпотеку на підставі іпотечного договору від 15 березня 2018 року, відчужена відповідачем ОСОБА_2 як іпотекодержателем на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку» та іпотечного застереження, яке міститься в іпотечному договорі, ТОВ «НІРА» на підставі договору купівлі-продажу від 15 вересня 2023 року і за останнім на підставі цього договору зареєстровано права власності на вказане нерухоме майно.

Згідно з частиною першою статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина перша статті 387 ЦК України).

Частина перша статті 388 ЦК України містить перелік підстав, за яких власник майна має право витребувати своє майно, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (підпункт 3 зазначеної статті).

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (постанова Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19)).

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір з порушенням закону, а й коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21), та багатьох інших.

Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)).

Ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20).

Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що позивачка обрала неефективний спосіб захисту порушених прав, оскільки вирішення позовних вимог ОСОБА_1 не призведе до повернення у власність позивачки спірного нерухомого майна, а отже, і до поновлення порушених прав.

Позивач самостійно, на власний розсуд обирає спосіб захисту і суд не вправі з власної ініціативи змінювати замість позивача заявлені позовні вимоги.

У контексті обставин цієї справи належним способом захисту прав ОСОБА_1 є звернення до суду з вимогами про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, інші вимоги власника, зокрема про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмету іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності на предмет іпотеки є неналежними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 15 вересня 2023 року, який укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «НІРА» та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «НІРА» слід відмовити, оскільки позивачка обрала неефективний спосіб захисту порушених прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відтак, суд не дає оцінки іншим обставинам на які позивач посилалася, як на підставу для задоволення вимог.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України понесені судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 19, 48, 81, 89, 92, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «НІРА», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталія Володимирівна, про визнання договору недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 07.06.2024.

Суддя Ю.С.Мицик