Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1255/24
Провадження № 2/553/895/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.06.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Фоміної Ю.В., за участю секретаря судового засідання Долгової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Полтаві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №553/1255/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

В своєму позові ОСОБА_1 просить, визнати недійсною Угоду про надання кредиту №501113245 від 19.02.2019 року укладену між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 в частині встановлення щомісячної комісії у розмірі 1 203, 75 грн., за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) загальний розмір якої за весь період кредитування дорівнює 57 780 грн. (п`ятдесят сім тисяч сімсот вісімдесят гривень) та зобов`язати АТ «Сенс Банк» здійснити перерахунок заборгованості по Угоді про надання кредиту №501113245 від 19.02.2019 року укладеної між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 кошти за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) в рахунок погашення основного боргу (кредиту) по Угоді про надання кредиту №501113245 від 19.02.2019 року, судові витрати покласти на відповідача.

Позов обґрунтовує тим, що 19.02.2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк» було укладено Угоду про надання кредиту №501113245. Ознайомившись більш детально із Додатком №1 до Угоди про надання кредиту №501113245, вона побачила, що крім відсотків за договором, нею сплачувалися також і додаткові платежі, а саме за розрахунково-касове обслуговування щомісячно, як вбачається із графіку платежів, зазначена сума майже дорівнює сумі тіла кредиту. Вважає, що така умова договору є несправедливою та такою, що суперечить принципу добросовісності, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 17.04.2024 року позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження.

У судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує з наступних підстав: саме позивачка звернулася до АТ «Альфа Банк» (далі АТ «Сенс банк») із пропозицією (офертою) укласти кредитний договір і саме вона запропонувала його істотні умови. Банком в свою чергу підписано акцепт на укладання угоди про надання кредиту, яким прийнято пропозицію позивачки на умовах оферти. В оферті Позичальник своїм підписом підтвердила, що вона перед укладанням Угоди у письмовій формі ознайомлена зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту, нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ, із інформацією, зазначеною в частині 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім того, сторони підписали паспорт споживчого кредиту, який також наданий позивачу. Ознайомившись із умовами кредитного договору та вважаючи їх прийнятними для себе, позивач підписала вказаний вище кредитний договір, не надавши відповідних зауважень або виправлень, чим висловила своє волевиявлення і згоду з усіма умовами договору, отримавши при цьому оригінал договору у день його укладення. Законом України «Про споживче кредитування» прямо передбачена можливість банками передбачати у кредитному договорі нарахування та сплату комісії. При цьому, згідно ч.12 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Встановлення банком комісії за обслуговування кредиту, в тому числі комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає положенням закону України «Про споживче кредитування».

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.02.2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк» було укладено Угоду про надання кредиту №501113245, відповідно до якого отримала споживчий кредит на споживчі цілі у розмірі 80250,00 грн. строком на 48 місяців, та сторони погодили процентну ставку за користування кредитом, яка є фіксованою у розмірі 26.4 процентів річних. Також,у кредитному договорі Банк встановив умови, щодо плати за розрахунково- касове обслуговування у сумі 1 203, 75 гривень щомісяця, що відображено у паспорті споживчого кредиту, як платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору (а.с10, 7,13).

При цьому, згідно графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, загальний розмір плати за розрахунково-касове обслуговування становить - 57 780,00 грн., що майже дорівнює процентам за користування кредитом 65 246,12 грн. (а.с.7)

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Закріплена зазначеною статтею ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів», який поширюється на спірні правовідносини, зважаючи на те, що згідно умов укладеного між сторонами 19.02.2019 року договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно із ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 визначено, що положення п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

Згідно паспорту споживчого кердиту від 19.02.2019 року та графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що є додатком №1 до Угоди про надання кредиту №501113245 від 19.02.2019 року (а.с.7,10), визначені платіжі за додаткові та супутні послуги кредитодовця, обовязкові для укладення договору (пакет послуг за розрахунково-касове обслуговування) в розмірі 1203,75 грн. щомісячно протягом 48 місяців.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору №501113245 від 19.02.2019 року, то положення щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за розрахунково-касове обслуговування є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року в справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року в справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22), які підтримала Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що банком встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, умови угоди про надання кредиту № 501113245 від 19.02.2019 року, в частині встановлення щомісячної плати за розрахунково-касове обслуговування в сумі 1203,75 грн., без переліку таких послуг та погодження їх з споживачем, є нікчемними в силу закону, а отже, не підлягають визнанню недійсними судом.

Оскільки, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, щодо нікчемності правочину, тому, вказуючи про нікчемність правочину, одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України.

З огляду на нікчемність умов угоди про надання кредиту № 501113245, в частині встановлення щомісячної плати за розрахунково-касове обслуговування в сумі 1203,75 грн., та, враховуючи вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за вказаною угодою, зарахувавши сплачену позичальником комісію в рахунок погашення суми основного боргу за кредитом, підлягають застосуванню правові наслідки виконання нікчемного правочину шляхом зобов`язання банку здійснити перерахунок заборгованості за угодою про надання кредиту та зарахування вже сплачених позивачем комісійних винагород банку за обслуговування кредиту в рахунок погашення суми основного боргу за кредитом, що забезпечить захист інтересів позивача.

Доводи банку про те, що позивачу перед укладенням кредитного договору була надана для ознайомлення в письмовій формі вся інформація щодо умов надання кредиту, кредитний договір був укладений на погоджених сторонами умовах, саме позивачка звернулася до банку з пропозицією укласти кредитний договір на певних умовах, не спростовують правомірності вимог позивача, оскільки вирішуючи цей спір судом встановлено нікчемність правочину в силу закону в частині встановлення обов`язкової для укладення договору оплати за РКО.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині зобов`язання АТ «Сенс Банк», який є правонаступником АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок заборгованості за угодою про надання кредиту № 501113245 від 19.02.2019 року та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 кошти за розрахунково-касове обслуговування кредиту в рахунок погашення суми основного боргу за кредитом за угодою про надання кредиту № 501113245.

Відповідно до с. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір 1211,20 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючисьст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209,210,211, 223, 247,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, - задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Сенс Банк» (до зміни назви АТ «Альфа-Банк») здійснити перерахунок заборгованості по Угоді про надання кредиту №501113245 від 19.02.2019 року, укладеної між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 кошти за розрахунково-касове обслуговування в рахунок погашення основного боргу (кредиту) по Угоді про надання кредиту №501113245 від 19.02.2019 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЮ. В. Фоміна