ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Абрамова П.С., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, штрафних санкцій, моральної шкоди та витрат на професійну правову допомогу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Кулькіна Артура Олександровича на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з вказаним позовом у якому просив стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 220218,78 грн, із яких: 183000,00 грн сума боргу за усними договорами позики; 3218,02 грн сума санкції (3% річних); 20000,00 грн компенсація за завдану моральну шкоду та 14000,00 грн витрати на професійну правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 17.04.2020 між ним та відповідачем було укладено усний договір позики, відповідно до якого позивач того ж дня передав відповідачу грошові кошти у розмірі 94000 гривень. На підтвердження отримання суми позики відповідачем 17.04.2020 власноруч була складена розписка, згідно із якою грошові кошти в сумі 94000 гривень відповідач повинен був повернути в повному обсязі до 21.04.2020.

Вказував, що того ж дня ОСОБА_2 знову попрохав дати йому в борг ще 89000 гривень. 17.04.2020 між позивачем та відповідачем було укладено усний договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 89000 гривень. На підтвердження отримання суми позики відповідачем 17.04.2020 власноруч була складена розписка, відповідно до якої грошові кошти в сумі 89000 гривень відповідач повинен був повернути в повному обсязі до 21.04.2020.

Відповідач зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає та уникає зустрічей.

В обґрунтування доводів стягнення моральної шкоди позивач зазначав, що з метою уникнення виконання грошового зобов`язання відповідач розповсюджує серед спільних знайомих негативну інформацію про позивача. Через постійні пошуки відповідача, вислуховування різного роду негативної інформації про себе від спільних знайомих, постійні докори від рідних з приводу того, що позивач незрозуміло куди подів зароблені важкою працею кошти, та з рештою, неможливістю повернути велику суму грошей, яку збирав на придбання автомобіля, позивач постійно перебуває в стані стресу, який триває вже майже рік. Позивач втратив здоровий сон, почав страждати на безсоння. Вважає, що незаконними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку оцінює у 20000 грн.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 152549,66 грн, яка складається з: 150000,00 грн сума боргу за усними договорами позики від 17.04.2020; 2549,66 грн три проценти річних від простроченої суми.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000,00 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1555,41 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що судом враховано квитанції про переказ позивачу від відповідача коштів на загальну суму 33000 грн. Крім того, судом перераховано суму 3% річних з урахуванням сплачених відповідачем коштів.

Відмовляючи у стягненні судових втрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження понесених ним витрат щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, яка сплачена або яку належить сплатити.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - адвокат Кулькін Артур Олександрович, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, прохав скасувати рішення скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що грошові кошти було надано відповідачу не в борг, а для придбання автомобіля позивачем, загальна сума грошових коштів отримана відповідачем становила 94000 грн (89000 грн та 5000 грн), а не 183000 грн (87000 грн та 94000 грн), відповідач повернув позивачу суму отриманих коштів у повному обсязі безготівковим способом та готівкою.

Ніякого договору позики між відповідачем та позивачем не укладалося, ні в усній, а ні в письмовій формі.

Вказував, що надані позивачем на підтвердження укладення договору позики копії розписок, не можуть бути підтвердженням укладення між сторонами договору позики, оскільки з їх змісту не вбачаються та відсутня фіксація факту передачі грошових коштів від позивача в якості позики, а також відсутня інформація про умови договору, зокрема про його наявність, а дві розписки можуть лише підтверджувати отримання останнім грошових коштів від позивача.

Зазначав, що ні позивачем, ні його представником не надано до суду розписки про передачу та отримання грошових коштів, які є предметом договору позики.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.04.2020 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 94000 грн та в сумі 89000 грн, які зобов`язався повернути до 21.04.2020, що підтверджується оригіналами двох розписок від 17.04.2020, наданими позивачем (а.с. 44, 45).

Розписки ОСОБА_2 містять підтвердження факту отримання грошових коштів від ОСОБА_1 у сумі 94000 грн та 89000 грн, а також зобов`язання повернути вказані кошти до 21.04.2020.

На підтвердження виконання боргового зобов`язання відповідачем надано до суду квитанції про перерахування 04.05.2020 та 06.05.2020 позивачу коштів у сумі 20000 грн та 13000 грн, (квитанції АТ «Універсал Банк» № ЕВ7В-Е0НА-ТХ5Е-8ЕР4 від 04.05.2020 та № 9В23-2842-8К13-384Х від 06.05.2020 (а.с. 28, 29).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що відповідач підтвердив своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання та з урахуванням перерахунку коштів відповідача на користь позивача у розмірі 33000 грн, прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 150000 грн (183000 грн (сума за двома борговими розписками) 33000 грн (кошти, перераховані відповідачем згідно з наданими квитанціями) = 150000 грн).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 130/82/2015).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно зі статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги, що грошові кошти було надано відповідачу не в борг, а для придбання автомобіля позивачем, а загальна сума грошових коштів отримана відповідачем становила 94000 грн (89000 грн та 5000 грн), а не 183000 грн, не заслуговує на увагу та спростовується оригіналами боргових розписок.

Крім того змістом боргових розписок спростовується доводи про те, що оспорювані розписки не підтверджують існування укладених у письмовій формі між сторонами саме договорів позики, оскільки у розписках відповідача не вказано, у зв`язку з чим і для яких цілей він отримав ці кошти.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Судом першої інстанції було надано належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Ураховуючи те, що доводи апеляційної скарги на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2024 року стосуються неукладення боргового зобов`язання, у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кулькіна Артура Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 травня 2024 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді П.С. Абрамов

В.П. Пікуль