Постанова

Іменем України

06 червня 2024 року

м. Київ

справа № 442/3849/13-ц

провадження № 61-2600св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Укрсиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрсиббанк» на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2023 року в складі судді: Медведика Л. О., та постанову Львівського апеляційного суду від 25 січня 2024 року в складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В.,

Історія справи

Короткий зміст заяви

У серпні 2023 року АТ «Укрсиббанк» (далі - банк) звернулось із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Заява мотивована тим, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2013 року стягнуто на користь ПАТ «УкрСибБанк» солідарно: з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №0 від 31 серпня 2007 року по процентах та кредиту в розмірі 17 979,97 дол. США, що еквівалентно 143 713,90 грн, пеню - 8 497,53 грн.

Виконавчий лист №442/3 849/13-ц від 10 липня 2013 року, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області на виконання цього рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2013 року направлено на примусове виконання до Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Згідно з постановою Дрогобицького МР ВДВС ГТУЮ у Львівській області від 30 червня 2017 року один виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Банк зазначав, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»). Така заборона була введена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 21 квітня 2021 року втратив чинність Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

12 вересня 2022 року виконавчий лист № 442/3849/13-ц від 10 липня 2013 року, повторно за вих. № 423/1/22 та вих. № 423/22 направлено на примусове виконання до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

11 липня 2023 року за вих. №27435 Дрогобицьким відділом ДВС банку надано відповідь про те, що 30 червня 2017 року в межах виконавчого провадження НОМЕР_1, державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа №442/3849/13-ц від 10 липня 2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». ВП НОМЕР_1 знищено за закінченням трирічного строку зберігання. Додатково повідомлено, що строк зберігання документів щодо відправлення рекомендованої та простої поштової кореспонденції відділом ДВС становить 1 рік. Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, повторно вищевказаний виконавчий документ на примусове виконання у відділ не надходив.

Банк стверджував, що оригінал виконавчого документа на адресу АТ «УкрСибБанк», а саме: 02094, м. Київ, а/с 57, пр. Гагаріна, 23 ( ОСОБА_4 ) - не надходив. Тому рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2013 року не виконано. При цьому через втрату оригіналів виконавчих листів № 442/3849/13-ц від 10 липня 2013 року відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , стягувач позбавлений можливості здійснити процедуру повторного звернення рішення суду до примусового виконання.

Перевіркою журналів реєстрації вхідних документів банку встановлено, що за період з 12 вересня 2022 року по теперішній час вищевказані виконавчі документи по справі на адресу банку не надходили. Також при перевірці документів поштових відправлень, що надійшли за вказаний період з відділення поштового зв`язку з поштовим індексом - 02094 у місті Київ, а/с57 не виявилося цих виконавчих документів. Вважає, що виконавчі документи втрачено при пересиланні засобами поштового зв`язку.

Таким чином, заявник позбавлений прав, гарантованих йому Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами, стосовно повного та належного виконання рішення з причин ймовірної втрати виконавчого документу та обставин, які об`єктивно не залежали від його волі.

На момент прийняття державним виконавцем 30 червня 2017 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, діяв Закон України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року.

Однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

На час звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа (16 серпня 2023 року) строк дії встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони, з якою державний виконавець пов`язував неможливість виконання рішення суду, закінчився 23 вересня 2021 року, тому заява АТ «Укрсиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа подана у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Банк просив:

визнати причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа поважними та поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання виконавчого лист № 442/3849/13-ц від 10 липня 2013 року;

видати дублікат виконавчого листа № 442/3849/13-ц від 10 липня 2013 року.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви АТ «Укрсиббанк».

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

за встановленою хронологією подій вбачається, що стягувачем пропущено строк на пред`явлення до примусового виконання виконавчого документа навіть із врахування періоду введення мораторію. Ні фактів, ні доказів поважності пропущення цього строку не наведено. Банк розпоряджався своїми правами на власний розсуд. Банк не звертав до виконання виконавчі листи із часу закінчення мораторію, тобто, із 21 квітня 2021 року по 12 вересня 2022 року. А потім і не цікавився ходом виконавчого провадження з 12 вересня 2022 року тривалий період часу, за який вони кудись зникли. Проведеною перевіркою власних журналів вхідної кореспонденції не стверджується (як зазначено на думку представника) факт втрати виконавчих документів, тим більше обох, що перебували на виконанні в різних відділах ДВС області. До того ж, не проводилась звірка по документообігу вузла поштового зв`язку. А відповідь ВДВС від 11 липня 2023 року про закриття виконавчого провадження 30 червня 2017 року є поверхневою і не виключає надходження виконавчого листа на виконання після відправки його 12 вересня 2022 року;

посилання представника стягувача на конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду у визначеному Законом періоді часу, існує загальне правило правової визначеності, за яким як стягувачу, так і боржнику Законом виділяється розумний термін на виконання судового рішення і який не може відновлюватися через 10 років після ухвалення такого рішення за жодних обставин.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 25 січня 2024 року апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» залишено без задоволення, ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2023 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, оскільки заявником не доведено, що видані судом на виконання рішення два виконавчі листи втрачені, а також не наведено поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Аргументи учасників справи

22 лютого 2024 року АТ «Укрсиббанк» засобами поштового зв`язку подалокасаційну скаргу на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 січня 2024 року, в якій просило:

скасувати оскаржені судові рішення;

направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення заяви за вимогами про видачу дублікату.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

апеляційний суд не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 127/2-3538/10: «аналізуючи пункт 17,4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили»№;

апеляційний суд не врахував висновки Верховного Суду викладені у постанові від 10 квітня 2020 року у справі № 752/23921/17-ц: «як встановлено судами, виконавче провадження з виконання виконавчого листа, який у подальшому було втрачено, відкрито постановою державного виконавця від Об серпня 2012 року. Відомості про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого листа стягувачу чи до суду у АСВП відсутні, матеріали виконавчого провадження втрачені. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-X1V, чинного на момент відкриття виконавчого провадження) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Аналогічні положення передбачені у пункту 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VII1, чинного на момент звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа). Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 21 квітня 1999року № 606-XIV), частини п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII) у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони»;

банк вважає за необхідне звернути увагу, що виконавчий документ було повернуто на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Зокрема, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який втратив чинність 21 квітня 2021 року поновлює свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом № 1381-ІХ, тобто діє з 23 квітня 2021 року до 23 вересня 2021 року). Відповідно до пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони;

строк пред`явлення виконавчого листа у справі № 442/3849/13 до виконання, не пропущено, на що апеляційний суд не звернув увагу;

Верховний Суд у справі №10/339/10 у постанові від 26 грудня 2019 року зазначив: «дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Від оригіналу він відрізняється лише спеціальною позначкою «Дублікат». ГПК України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. За умови встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, зокрема містити й дату його видачі Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права»;

факт відсутності виконавчих документів у стягувача/заявника та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що їх було втрачено (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №2-6471/06, провадження № 61-11034св19);

належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого документу стягувачу разом з направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Отже, факт відсутності виконавчого документа у заявника та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що ного було втрачено. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №2- 6471/06 (провадження № 61-11034св19);

згідно з частинами першою, четвертою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. Водночас, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2024 року відмовлено АТ «Укрсиббанк» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 січня 2024 року в частині щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі в частині щодо видачі дублікату виконавчого листа.

03 травня 2024 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2024 року заяву судді Зайцева А. Ю. про самовідвід задоволено та відведено суддю ОСОБА_5 від участі в розгляді справи.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 17 квітня 2024 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: порушення норм процесуального права.

Фактичні обставини

Суди встановили, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2013 року стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 0 від 31 серпня 2007 року по процентах та кредиту в розмірі 17 979,97 дол. США, що еквівалентно 143 713, 90 грн, пеню в розмірі 8 497,53 грн та судовий збір в розмірі 1 522,11 грн.

Виконавчий лист №442/3 849/13-ц від 10 липня 2013 року, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області на виконання цього рішення суду направлено на примусове виконання до Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Згідно подання ВДВС від 8 серпня 2014 року банку запропоновано залишити за собою непродане майно боржника, на що ПАТ «УкрСиббанк» не відповів. Після спливу строку на залишення нереалізованого арештованого майна банком за собою, державним виконавцем було проведено перевірку майнового стану боржника. Встановлено, що ОСОБА_2 отримує пенсію. Оскільки УПФУ у Львівській області розташований на території, яка перебуває у віданні Галицького ДВС Львівського МУЮ, відділ ДВС просив видати дублікат виконавчого листа для направлення його додатково за місцем стягнення. Таке подання задоволено ухвалою суду від 22 серпня 2014 року.

У цей період часу на виконанні перебуває 2 виконавчі документи.

Згідно постанови Дрогобицького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області від 30 червня 2017 року один виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 19 Закону, з метою повного та своєчасного виконання рішення суду 12 вересня 2022 року, виконавчий лист № 442/3849/13-ц від 10 липня 2013 року, повторно за вих. № 423/1/22 та вих. № 423/22, направлено на примусове виконання, до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

11 липня 2023 року Дрогобицьким ВДВС за вих. № 27435 надано відповідь АТ «УкрСибБанк», про те, що 30 червня 2017 року в межах ВП № НОМЕР_1 державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 442/3849/13-ц від 10 липня 2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». ВП № НОМЕР_1 знищено за закінченням трирічного строку зберігання. Додатково повідомлено, що строк зберігання документів щодо відправлення рекомендованої та простої поштової кореспонденції відділом ДВС становить 1 рік. Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, повторно вищевказаний виконавчий документ на примусове виконання у відділ не надходив.

Оригінал виконавчого документа на адресу представника АТ «УкрСибБанк» (02094, м. Київ, а/с 57, пр. Гагаріна, 23 (Л. Каденюка)) не надходив.

Встановлено, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2013 року у справі № 442/3849/13-ц не виконано.

Перевіркою журналів реєстрації вхідних документів банку встановлено, що за період з 12 вересня 2022 року по теперішній час, вищевказані виконавчі документи по справі на адресу банку не надходили. При перевірці документів поштових відправлень, що надійшли за період з 12 вересня 2022 року з відділення поштового зв`язку з поштовим індексом: 02094 у м. Київ, а/с57, не виявилося цих виконавчих документів. Таким чином, на думку стягувача, виконавчі документи було втрачено шляхом пересилки засобом поштового зв`язку.

Позиція Верховного Суду

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18).

У постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 910/18165/13 (провадження № 6-698гс16) зроблено висновок, що «після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується».

Згідно підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року по справі № 419/310/12 (провадження № 61-13084св21) зроблено висновок, що: «єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року по справі № 196/673/14-ц (провадження № 61-21357св21) зроблено висновок, що: «аналіз пункту 17.4. розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому виконавчий лист може бути виданий лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 09 лютого 2022 року у справі № 201/4043/19-ц, від 09 лютого 2022 року у справі № 757/14604/20-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 2-1053/10, від 23 вересня 2020 року у справі № 127/2-3538/10».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року по справі № 0907/2-3576/2011 (провадження № 61-13332св18) зроблено висновок, що: «Установивши недоведеність заявником втрати виконавчих листів виданих Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області у справі № 0907/2-3576/2011, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для видачі його дубліката за заявою стягувача. Видача дубліката виконавчого листа передбачена законодавством лише у разі його втрати. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Стягувач має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. На підтвердження доводів втрати виконавчих листів заявником надано витяг з акту до протоколу № 26 від 04 листопада 2015 року, де вказано, що відповідно до наказу № 312 від 16 жовтня 2015 року постійно діючою робочою комісією встановлено втрату оригіналів виконавчих документів щодо позичальника ОСОБА_2. Вказаний витяг з акту не містить інформації щодо ідентифікації втрачених виконавчих листів. Інших доказів про відсутність у банку втрачених виконавчих листів заявником не подано».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2023 року по справі № 750/13697/21 (провадження № 61-12152ск22) зроблено висновок, що: «аналіз пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому виконавчий лист може бути виданий лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 09 лютого 2022 року у справі № 201/4043/19-ц (провадження № 61-18264св21), від 30 серпня 2022 року у справі № 757/14604/20-ц (провадження № 61-8111ск22), від 06 листопада 2019 року у справі № 2-1053/10 (провадження № 61-18169св18), від 23 вересня 2020 року у справі № 127/2-3538/10 (провадження № 61-8969св20)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2023 року по справі № 6-66/2011 (провадження № 61-8679св22) зроблено висновок, що: «дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили. Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року по справі № 196/673/14-ц (провадження № 61-21357св21) зроблено висновок, що: «аналіз пункту 17.4. розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому виконавчий лист може бути виданий лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 09 лютого 2022 року у справі № 201/4043/19-ц, від 09 лютого 2022 року у справі № 757/14604/20-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 2-1053/10, від 23 вересня 2020 року у справі № 127/2-3538/10».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2019 року по справі № 2-1118/09 (провадження № 61-36561св18) зазначено, що: «при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції, встановивши, що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2009 року про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_4 на користь КС «Наші люди» невиконано, виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист на виконанні не перебуває, його оригінал втрачено під час пересилання з виконавчої служби до КС «Наші люди» не з вини стягувача, дійшов правильного висновку про видачу дубліката виконавчого листа. При цьому судом апеляційної інстанції враховано те, що відповідно до статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення виконавчої дії) належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є виключно рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення стягувачу, матеріали справи якого не містять. За таких обставин, колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що заявник не надав доказів втрати виконавчого листа. Крім того, такий аргумент скарги зводиться до переоцінки доказів у справі, що не відноситься до процесуальних повноважень суду касаційної інстанції».

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що:

«стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України).

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Зазначені приписи перехідних положень вказаних кодексів не забороняють суду одночасно розглянути та вирішити поставлені у заяві стягувача питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката такого документа у разі його втрати або розглянути питання про видачу дубліката втраченого виконавчого документа після того, як суд поновив строк для пред`явлення цього документа до виконання (пункт 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/19 (провадження № 14-308цс19)).

Видача дубліката виконавчого документа пов`язується з його втратою та можлива в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання або за умови поновлення такого строку судом у разі його пропуску. У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частини перша статті 433 ЦПК України). Єдиною та необхідною підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. Встановлення судом факту пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання і непоновлення його судом є підставою для відмови у задоволенні заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Таким чином, під час вирішення питання щодо можливості видачі судом дубліката виконавчого документа на підставі звернення стягувача до суду з такою заявою обов`язковим та визначальним є питання з`ясування обставин, чи подана така заява заявником у строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання (див. ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року в справі № 1519/2-4707/11, провадження № 14-21цс24).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі № 718/1816/21 (провадження № 61-3528сво22) зроблено висновок, що: «системний аналіз положень частини першої статті 58 Конституції України, частин першої та третьої статті 5 ЦК України дає підстави для висновку, що іпотекодержатель, звертаючись до державного реєстратора з метою позасудового врегулювання спору, повинен був керуватися тією правовою нормою, сформульованою в законі, яка була чинною на момент вчинення реєстратором відповідної дії, зокрема й звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації щодо нього права власності за іпотекодержателем. За умови дотримання вимог позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, чинних на момент вчинення такої дії, рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем є правомірним та не підлягає скасуванню судом. Враховуючи, що протягом 21 та 22 квітня 2021 року Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не діяв, за обставин прийняття 13 квітня 2021 року Верховного Радою України законів № 1381-IX та № 1382-IX, які опубліковані 22 квітня 2021 року та набрали чинності 23 квітня 2021 року, іпотекодержатель мав право на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку без згоди іпотекодавця, адже Закон № 1381-IX не містить застереження про те, що його положення застосовуються до правовідносин не раніше дня його офіційного опублікування, а тому підстав для застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» станом на 22 квітня 2021 року не було».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2024 року у справі № 182/4087/13-ц (провадження № 61-10163св23) зазначено, що:

«згідно з частиною першою статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяці.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII).

На момент винесення державним виконавцем 26 квітня 2017 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, діяв Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року.

На час звернення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа (у лютому 2023 року) строк дії встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони, з якою державний виконавець пов`язував неможливість виконання рішення суду закінчився (23 вересня 2021 року), тому зазначена заява про видачу дубліката виконавчого листа вважається такою, що подана у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, що не було враховано судами першої та апеляційної інстанцій».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 128/3691/16 (провадження № 61-16245св23) вказано, що:

«частина перша статті 37 Закону № 1404-VIII містить вичерпний перелік обставин, які є підставою для повернення виконавчого документа. Так, згідно з пунктом 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII).

На момент винесення державним виконавцем 23 травня 2018 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року.

На час звернення АТ «Сенс Банк» до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому документі (угрудні 2022 року) строк дії встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони, з якою державний виконавець пов`язував неможливість виконання рішення суду, закінчився (23 вересня 2021 року), тому немає підстав вважати, що зазначена заява є такою, що подана поза межами строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

звертаючись у серпні 2023 року із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, банк посилався на те, що 12 вересня 2022 року виконавчий лист № 442/3849/13-ц від 10 липня 2013 року, повторно за вих. № 423/1/22 та вих. № 423/22 направлено на примусове виконання до Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). 11 липня 2023 року за вих. №27435 Дрогобицьким відділом ДВС банку надано відповідь про те, що 30 червня 2017 року в межах виконавчого провадження НОМЕР_1, державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа №442/3849/13-ц від 10 липня 2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». ВП НОМЕР_1 знищено за закінченням трирічного строку зберігання. Додатково повідомлено, що строк зберігання документів щодо відправлення рекомендованої та простої поштової кореспонденції відділом ДВС становить 1 рік. Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, повторно вищевказаний виконавчий документ на примусове виконання у відділ не надходив. Банк стверджує, що оригінал виконавчого документа на адресу АТ «Укрсиббанк», а саме: 02094, м. Київ, а/с 57, пр. Гагаріна, 23 ( ОСОБА_4 ) - не надходив. Тому рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2013 року не виконано. При цьому через втрату оригіналів виконавчих листів № 442/3849/13-ц від 10 липня 2013 року відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , стягувач позбавлений можливості здійснити процедуру повторного звернення рішення суду до примусового виконання. Банк стверджує, що на час звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа (16 серпня 2023 року) строк дії встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони, з якою державний виконавець пов`язував неможливість виконання рішення суду, закінчився 23 вересня 2021 року, тому заява про видачу дубліката виконавчого листа подана у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання;

при відмові у видачі дублікату виконавчого листа суди вказали, що за встановленою хронологією подій вбачається, що стягувачем пропущено строк на пред`явлення до примусового виконання виконавчого документа навіть із врахування періоду введення мораторію. Ні фактів, ні доказів поважності пропущення цього строку не наведено. Банк розпоряджався своїми правами на власний розсуд. Банк не звертав до виконання виконавчі листи із часу закінчення мораторію, тобто, із 21 квітня 2021 року по 12 вересня 2022 року. А потім і не цікавився ходом виконавчого провадження з 12 вересня 2022 року тривалий період часу, за який вони кудись зникли. Проведеною перевіркою власних журналів вхідної кореспонденції не стверджується (як зазначено на думку представника) факт втрати виконавчих документів, тим більше обох, що перебували на виконанні в різних відділах ДВС області. До того ж, не проводилась звірка по документообігу вузла поштового зв`язку. А відповідь ВДВС від 11 липня 2023 року про закриття виконавчого провадження 30 червня 2017 року є поверхневою і не виключає надходження виконавчого листа на виконання після відправки його 12 вересня 2022 року;

суди не врахували, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання;

суди не звернули увагу на те, що виконавчий лист № 442/3849/13-ц від 10 липня 2013 року постановою Дрогобицького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області від 30 червня 2017 року був повернутий стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а тому повторно міг бути пред`явлений до виконання протягом трьох років з дня втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тобто з 23 вересня 2021 року;

суди встановили, що банк 12 вересня 2022 року виконавчий лист № 442/3849/13-ц від 10 липня 2013 року, повторно за вих. № 423/1/22 та вих. № 423/22, направив на примусове виконання до Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів);

11 липня 2023 року Дрогобицьким ВДВС за вих. № 27435 надано відповідь АТ «Укрсиббанк», про те, що 30 червня 2017 року в межах ВП № НОМЕР_1 державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 442/3849/13-ц від 10 липня 2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». ВП № НОМЕР_1 знищено за закінченням трирічного строку зберігання. Додатково повідомлено, що строк зберігання документів щодо відправлення рекомендованої та простої поштової кореспонденції відділом ДВС становить 1 рік. Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, повторно вказаний виконавчий документ на примусове виконання у відділ не надходив;

суди встановили, що оригінал виконавчого документа втрачено. Колегія суддів враховує, що на відміну від обставин, встановлених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у справі, що переглядається, банк звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа в межах строку його пред`явлення до виконання;

тому суди зробили помилковий висновок про відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого документа.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково; судові рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині.

Банк сплатив судовий збір за подання заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у розмірі 80,52 грн (а. с. 96), за подання апеляційної скарги у розмірі 2 684 грн (а. с. 139) та за подання касаційної скарги у розмірі 3 028 грн. Тому, з урахуванням часткового скасування судових рішень та видання дублікату, з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь банку належить стягнути по 1 448,13 грн судового збору.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрсиббанк» задовольнити частково.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 січня 2024 року у частині відмови у видачі дубліката виконавчого листа скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення заяви в частині видачі дубліката виконавчого листа.

Видати дублікат виконавчого листа № 442/3849/13-ц від 10 липня 2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 0 від 31 серпня 2007 року за процентами та кредитом в розмірі 17 979,97 дол. США, що еквівалентно 143 713,90 грн, пені в розмірі 8 497,53 грн та судовому збору в розмірі 1 522,11 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Укрсиббанк» 1 448,13 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства «Укрсиббанк» 1 448,13 грн судового збору.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2023 року та постанова Львівського апеляційного суду від 25 січня 2024 року у скасованих частинах втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Є. Червинська