н/п 2/490/659/2024 Справа № 490/5593/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі - Романової К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості, розрахованої на підставі ст.625 ЦК України та пунктів Кредитного договору №640/78-К78 від 23.02.2007 року, у сумі 290 699,72 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 4360,50 грн.

Позов обґрунтовує наступним.

23.02.2007 року АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 640/78-К78.

Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПАТ «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року було прийнято рішення щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «Аьфа-Банк» де в п.п. 1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов?язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

12 серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30 листопада 2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Відповідно до рішення від 17.01.2018 року Центральним районним судом м.Миколаєва ухвалено заочне рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки неруоме майно, а саме: нежитлове приміщення підвалу літ. Апд., загальною площею 90,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною продажу відповідно до іпотечної вартості, визначеною за згодою сторін у розмірі 420 160 грн. 00 коп., в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №640/568-К568 від 09 червня 2008 року в сумі 428 264 (чотириста двадцять вісім тисяч двісті шістдесят чотири) грн. 39 коп., з якої: сума заборгованості за кредитом -272 992 грн. 92 коп., заборгованість за відсотками - 131 390 грн. 30 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 8058 грн. 01 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків -15 823 грн. 17 коп.

Однак, позивач вказує, що зобов`язання за кредитним договором укладеним 23.02.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .

За такого, посилаючись на передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання, позивач АТ «Сенс Банк» просив стягнути з відповідачів, в солідарному порядку, нараховані на кредитну заборгованість 3% річних та інфляційні витрати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2023 року головуючим у справі визначено суддю Черенкову Н.П.

Ухвалою судді від 20.06.2023 року матеріали позовної заяви АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Заводського районного суду м.Миколаєва, за місцем реєстрації відповідача 1 - ОСОБА_1 , який є позичальником і невиконання ним обов`язку по сплаті кредиту, призвело до виникнення заборгованості.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 10.08.2023 року, дану справуу передано до Центрального районного суду м.Миколаєва за підсудністю, на підставі ч.15 ст. 28 ЦПК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2023 року головуючим у справі визначено суддю Черенкову Н.П.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.09.2023 року відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

20.11.2023 року від представника відповідачів адвоката Лазаренко Р.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав наступне.

Надані розрахунки позивача за період з березня 2017 року по лютий 2022 року, з бази нарахування на суму 428 264,39 грн 3% річних, 360 днів на рік, та інфляційних витрат за вказаний період не узгоджуються матеріально правовим регулюванням відповідних правовідносин, оскільки за умов п 1.1 кредитного договору банк надав позичальнику 66 500,00 доларів США, а обов`язок виконання рішення суду з повернення за рахунок предмета іпотеки гривневого еквівалента кредитної заборгованості у сумі 428 264,39 грн настав з 19 лютого 2018 року, отже розрахунки позивача за 11 місяців у період з 18 березня 2017 року по 19 лютого 2018 року не узгоджуються з нормами законодавства. Крім того,вказує, що із змісту позовної заяви та доданих до неї документів не ясно чи пред`являвся відповідний виконавчий лист до примусового виконання, якщо так, який результат з його виконання, тоді як про факт постановления заочного рішення, відповідачі дізналися із позову у цій справі.

Також представник відповідачів вказує, що у реєстрі речових прав на нерухоме майно відображена інформація, де починаючи з 03 вересня 2018 року власником предмету іпотеки значиться ОСОБА_3 , право власності набуте останнім на підставі свідоцтва № 460 від 22 листопада 2011 року, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савіною Л.П., яке зареєстроване у державному реєстрі речових прав 03 вересня 2018 року. Виходячи з запису у реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно арешту предмету потеки, накладеного на підставі постанови від 25 листопада 2010 року старшого державного виконавця Кашніковича А.Г., представник відповідачів припускає, що свідоцтво № 460 від 22 листопада 2011 року не могло бути видано нотаріусом на ім`я нового власника ОСОБА_3 інакше, як у процедурі оформлення результатів прилюдних торгів з продажу арештованого майна.

Отже, адвокат Лазаренко Р.М. вказує, що у даному випадку для правильної оцінки дій відповідачів щодо неправомірного користування чужими грошима слід враховувати, що у спосіб визначений заочним рішенням суду від 17 січня 2018 року відповідачі не могли його виконати, з об`єктивних, незалежних від них причин. Крім того, вкаузє, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність. тривалістю у три роки. За такого, просить у задоволені позову відмовити за недоведеністю позовних вимог, в іншому випадку застосувати позовну давність до вимог заявлених поза межами трьох років, які передували подачі позову

08.12.2023 року від представника АТ «Сенс Банк» - Дорошиної І.І. надійшли додаткові пояснення щодо строків позовної давності, в яких вказав, що Банком здійснено нарахування 3% річних та інфляційниї втрат згідно вимог чинного законодавства та в межах строку позовної давності з підстав вказаних в поясненнях.

Ухвалою суду від 11.12.2023 року витребувано від АТ «Сенс Банк» дані щодо виконання рішення Центрального районного суду від 17.01.2018 року у справі №490/4076/17.

Ухвалою суду від 19.02.2024 року витребувано у Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацію щодо наявності виконавчого провадження, відкритого на підставі рішення Центрального районного суду від 17.01.2018 року у справі №490/4076/17.

28.02.2023 року від Центрального відділу ДВС у місті Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) надійшла відповідь на ухвалу суду від 19.02.2024 року, в якій повідомлено, що виконавчі провадження з виконання рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від17.01.2018 року у справі №490/4076/17 станом на 23.02.2024 року у Центральному відділі ДВС не преребувають.

05.06.2024 року від представника позивача, на виконання ухвали суду від 11.12.2023 року, надішло клопотання, в якому вказав, що рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від17.01.2018 року у справі №490/4076/17 відповідачами не виконано та з моменту винесення даного рішення не здійснено жодної проплати по кредитному договору.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 рокуза №3477-IVзастосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи у продовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що 23 лютого 2007 року між АКБСР "УкрСоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСоцбанк" та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 640/78-К78, відповідно до якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру користування грошові кошти в сумі 66 500,00 доларів США, зі сплатою 13,00 процентів річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами п.2.6 цього Договору та наступним порядком погашення суми основної заборгованості: з березня 2007 року по лютий 2017 року - щомісячно до 10 числа 554,00 долара США; в лютому 2017 року - 574,00 долара з кінцевим терміном повернення основної суми заборгованості до 22 лютого 2017 року, на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п.3.3.7, 3.3.8 умов Договору, відповідач зобов`язався сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п.1.1, 2.4, 2.10 цього договору та комісії в розмірах та в порядку, передбачених цим договором, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1, 2.4 цього Договору.

Відповідно до п.4.1 умов Договору, у разі прострочення відповідачем строків сплати процентів, визначених п.2.4, 2.10 цього Договору, комісій, передбачених умовами цього Договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.1.1, 3.2.3, 3.3.14 цього Договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

У якості забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 23 лютого 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення підвалу лі. Адп, загальною площею 90,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 06.02.2007 року на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради № 10 від 26.01.2007 року, зареєстрованого Миколаївським МБТІ 06.02.2007 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 17734068, номер запису 1005, в книзі 10.

Відповідно до п.1.2 умов Іпотечного договору, сторони визначили, що заставна вартість предмету іпотеки становить 662 940 грн. 00 коп., що складає еквівалент 131275,25 доларів США.

Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПАТ «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

17.01.2018 року Центральним районним судом м.Миколаєва у справі №490/4076/17 ухвалено рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення підвалу літ. Апд., загальною площею 90,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною продажу відповідно до іпотечної вартості, визначеною за згодою сторін у розмірі 420 160 грн. 00 коп., в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №640/568-К568 від 09 червня 2008 року в сумі 428 264 грн 39 коп, з якої: сума заборгованості за кредитом -272 992 грн 92 коп, заборгованість за відсотками 131 390 грн 30 коп, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 8058 грн 01 коп, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 15 823 грн 17 коп.

Рішення суду оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та набрало законної сили 19.02.2018 року.

Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 18.05.2018 року виправлено описку в рішенні суду в написанні номеру кредитного договору з "640/568-К568" на "640/78-К78".

Як зазначає позивач та, що не було спростовано відповідачами, вказане рішення суду відповідачами виконано не було.

Згідно листа Центрального відділу ДВС у місті Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) від 23.02.2024 р. №28331 виконавчі провадження з виконання рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.01.2018 року у справі №490/4076/17 станом на 23.02.2024 року у Центральному відділі ДВС не преребувають.

Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року було прийнято рішення щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «Аьфа-Банк» де в п.п. 1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов?язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

12 серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30 листопада 2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Таким чином, передання кредитором своїх прав іншій особі за рішеннями загальних зборів та єдиного акціонера є матеріальним правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду, а відтак, суд приходить до висновку, що до АТ "СЕНС БАНК", як правонаступника АТ "УКРСОЦБАНК", перейшли права кредитора у зобов`язанні щодо права вимоги за кредитним договором № 640/78-К78 від 23 лютого 2007 року, що наділяє позивача правом на звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до наданого розрахунку вимог банку у вересні 2019 року відповідачами сплачено суму 227077,64 грн в рахунок погашення боргу. Однак, в подальшому зобов`язання по кредитному договору відповідачами не виконувалася, а заборгованість у сумі 201 186,75 грн не сплачена.

Разом з тим, згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідачів за ст. 625 ЦК України, за період 18.03.2017 року по 23.02.2022 року, становить 290 699,72 грн., яка складається з: 3% річних 47 115,67 грн.; інфляційні втрати 243584,05 грн.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отрижмання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням судом рішення у 2017 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

За змістом частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, відповідачами не виконано зобов`язання, передбачені кредитним договором №640/568-К568 від 09 червня 2008 року та не погашено заборгованість по вказаному договору, а рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.01.2018 року у справі №490/4076/17 не виконано.

В силу наведеного, у позивача, як у правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк», виникло право вимагати від відповідачів сплати інфляційних втрат та 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості.

Будь-яке зобов`язання, що зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням, незалежно від правових підстав його виникнення і в випадку його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе обов`язків, позивач АТ «Сенс банк» з метою досудового добровільного врегулювання спору на адресу відповідачів направляв письмову вимогу про сплату заборгованості по кредиту, відсотках за користування та нараховану неустойку, яку позивач просить погасити в тридцяти денний строк, що підтверджується копією письмової вимоги (повідомлення) від 19.05.2023 року та списком відправлень (а.с.14-16).

Враховуючи, що право первісного кредитора про стягнення заборгованості за кредитним договором захищено в судовому порядку, то зобов`язання не є натуральним, тому суд вважає вимоги про стягнення сум за ст. 625 ЦК України обґрунтованими.

Визначаючи період нарахування санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, позивач вказує, що пред`являє позовні вимоги за період з 18.03.2017 по 23.02.2022.

Згідно наданого позивачем розрахунку з 18.03.2017 по 23.02.2022 - 3% річних із суми боргу становить 47115,67 грн, інфляційне збільшення боргу за період березень 2017 по лютий 2022 року становить 243584,05 грн.

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 27/15672/16-ц зазначено висновок про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Перевіряючи розрахунок нарахованих сум, суд не в повній мірі погоджується з ним та враховує клопотання відповідача про застосування строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи викладене, приймаючи до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10.04.2018 та від 27.04.2018 у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16.11.2018 у справі №918/117/18, від 30.01.2019 у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У цій справі АТ "СЕНС БАНК" пред`явило позов 16.06.2023 р.

Оскільки позивач звернувся за стягненням з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3% річних за час прострочення, який, як він вважав, тривав з 18.03.2017 по 23.02.2022, то суд повинен установити, чи дотримано строки позовної давності з урахуванням викладених висновків Верховного Суду.

Крім того, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат за період з червня 2020 року по лютий 2022, що складає наступне:

Сума 3 % річних за період з 16.06.2020 по 23.02.2022 за заборгованістю у сумі 201186,75 грн складає 10 210,19 грн:

Період розрахунку: з 16.06.2020 року по 31.12.2020 року - 199 днів [Проценти] = 201186,75 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 199 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 3 281,65 грн

Період розрахунку: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - 365 днів [Проценти] = 201 186,75 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 6 035,60 грн

Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 23.02.2022 року - 54 дні [Проценти] = 201 186,75 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 54 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 892,94 грн.

Сума інфляційних втрат за період з червня 2020 по лютий 2022 за заборгованістю у сумі 201186,75 грн складає 33 268,91 грн:

У період з 01.07.2020 року по 23.02.2022 року індексація на суму 201 186,76 грн [Сукупний індекс інфляції] = 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 116,536% (за період Липень 2020 Лютий 2022) [Інфляційні нарахування] = 201 186,76 грн (сума боргу) ? 116,536% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 201186,76 грн (сума боргу) = 33 268,91 грн

Суд не погоджується з доводами представника позивача, що обрахунок заборгованості слід здійснювати з березня 2017 року у зв`язку з внесенням змін до положень Цивільного кодексу України, оскільки відповідно до положень статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Разом з тим, суд відзначає, що відповідні зміни до положень Цивільного кодексу України в частині, що стосується обрахунку позовної давності, було внесено Законом №540-IX від 30.03.2020, який набув чинності 02.04.2020, що унеможливлює застосування нових правил обрахунку позовної давності до відносин, які виникли до набрання ним чинності, навіть з підстав того, що таким чином цивільна відповідальність відповідача збільшується.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ "СЕНС БАНК" підлягає стягненню в солідарному порядку сума боргу за період з 16.06.2020 року по 23.02.2022 року у розмірі 43 479,10 грн, що складає: 33 268,91 грн - інфляційні втрати; 10 210,19 грн - 3% річних нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейськоїкомісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 "Ковач проти України","Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України").

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 4360,50 грн, що підтверджується меморіальним ордером № від 29.05.2023 року.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За такого, з відповідачів на користь позивача слід стягнути в солідарному порядку судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 14,96%, а саме: 652,33 грн. (43 479,10 грн. х 100 / 290699,72 грн = 14,96%; 4360,50 х 14,96% / 100 %), тобто по 326,17 грн з кожного.

Керуючись ст.ст.258-259,263-265,280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (юридична адреса: 03150, м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100, МФО 300346, , п/р № НОМЕР_4 )на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України суму заборгованості у розмірі 43 479,10 грн. (сорок три тисячі чотириста сімдесят дев`ять гривень 10 копійок), яка складається з: 33 268,91 грн - інфляційні втрати; 10 210,19 грн - 3% річних.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір у розмірі по 326,17 грн з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення виготовлено 17 червня 2024 року.

Суддя Н.П. Черенкова