УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року

м. Київ

справа № 295/1370/24

провадження № 61-5333ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,

розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 31 січня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про захист порушених цивільних прав та інтересів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради у відшкодування моральної шкоди 150 000,00 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 31 січня 2024 року у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про захист порушених цивільних прав та інтересів відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовивши у відкриті провадження у справи, керувався тим, що у чинному законодавстві не передбачено такого способу захисту як подання позовної заяви з вимогами про відшкодування шкоди, завданої поданням відзиву у справі, оскільки незгода з відзивом на позовну заяву позивач має реалізувати у відповідній процесуальній формі в межах розгляду такої позовної заяви судом.

Відсутність спору виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає судовому розгляду ні у порядку цивільного судочинства, ні взагалі у зв`язку з чим у відкритті провадження у справі відмовлено.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 21 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 31 січня 2024 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції за наслідками перегляду справи в апеляційному порядку дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив постанову згідно з приписами статті 375 ЦПК України, оскільки вимоги ОСОБА_1 судовому розгляду не підлягають.

Вимоги касаційної скарги

У березні 2024 року ОСОБА_1 зі застосуванням засобів поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційними скаргами на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 28 грудня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2024 року касаційні скарги залишено без руху, надано строк для усунення їх недоліків. Заявнику запропоновано подати нову редакцію касаційної скарги (з урахуванням того, яку саме касаційну скаргу позивач підтримує та просить розглянути), в якій зазначити та обґрунтувати конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження судових рішень, які визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, та додати копії нової редакції касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

У встановлений судом строк ОСОБА_1 звернулася до суду із клопотанням на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 26 квітня 2024 року, зазначила, що доповнення до касаційної скарги є окремою касаційною скаргою із вимогою встановити юрисдикцію спору. Крім того, підтримує попередньо подані касаційні скарги, уточнену касаційну скаргу подавати не буде.

З огляду на викладене Верховний Суд при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження враховує зміст та обґрунтування попередньо поданих касаційних скарг ОСОБА_1 .

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права. Заявник вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так і взагалі не підлягає судовому розгляду, безпідставно відмовили у відкритті провадження, чим порушили її право на доступ до правосуддя.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з урахуванням такого.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Встановивши, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту як звернення до суду із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої поданням апеляційної скарги у цивільній справі; такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства і не можуть розглядатися іншими судами, тому суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Наведене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року справа № 522/12901/17.

Верховний Суд зазначає, що суд визначає спосіб захисту відповідно до викладеної в позові вимоги, безпосередньо пов`язане з такими засадами цивільного судочинства, як змагальність та диспозитивність, оскільки основним завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення судових справ. Отже, суд не може застосовувати спосіб захисту, не передбачений договором, законом або не викладений у відповідній вимозі, за власною ініціативою.

Тому доводи касаційної скарги, які є аналогічними тим, що були викладені в апеляційній скарзі і їм дана належна правова оцінка, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не впливають на законність і обґрунтованість судових рішень, а є незгодою заявника з їх змістом та тлумачення норм процесуального права на свій розсуд.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень випливає, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Щодо клопотання про визначення юрисдикції

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 26 квітня 2024 року ОСОБА_1 вказала, що доповнення до касаційної скарги є окремою касаційною скаргою із клопотанням про встановлення юрисдикції спору.

Клопотання про визначення юрисдикції спору зводиться до того, що ОСОБА_1 не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позов не підлягає розгляду у цивільному судочинстві, а також не може розглядатися жодним іншим загальним судом.

Оскільки Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про застосування пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, то немає підстав розглядати відповідні доводи касаційної скарги як окреме клопотання.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 31 січня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про захист порушених цивільних прав та інтересів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська