КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просила зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» надати їй письмову відповідь на її заяву від 03.09.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що неодноразово зверталася до відповідача з письмовими заявами з метою отримання інформації.

За таких обставин, 03 вересня 2021 року ОСОБА_1 була вимушена вже втретє звернутися до виконуючої обов`язки Голови правління АТ КБ «ПриватБанк» та вимагати:

1. Інформацію про рух коштів во всіх відкритих рахунках за період з 01 березня 2021 року - по день надання цієї інформації.

2. Інформацію, скільки грошей нараховано Банком на її рахунок «Бонус+» станом на момент надання цієї інформації.

3. Перерахувати з усіх відкритих на ім?я ОСОБА_1 рахунків гроші на картковий рахунок Monobank.

Вказану заяву працівники АТ КБ «ПриватБанк» отримали 06 вересня 2021 року

Разом з тим, з моменту подання останньої заяви від 03.09.2021 року, жодної відповіді на звернення позивачем від відповідача отримано не було, тому позивачка вимушена звернутися до суду за захистом свого права відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року позов задоволено.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.09.2021 року та надати письмову відповідь.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 5120 (п`ять тисяч сто двадцять) грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував факт надання Банком відповіді на звернення ОСОБА_1 від 03.09.2021 року.

Зазначає, що 17.09.2021 року АТ КБ "ПриватБанк" за вихідним №20.1.0.0.0/7-210907/21923 надано відповідь на звернення ОСОБА_1 від 03.09.2021 року. Отже, вчинені дії, вказують на те, що відповідачем вже розглянуто заяву ОСОБА_1 від 03.09.2021 року та надано на неї письмову відповідь. Натомість, суд першої інстанції зобов`язав АТ КБ "ПриватБанк" розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.09.2021 року.

Вважає, що інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу.

Разом з тим, щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права зазначає, що Банк не отримував копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та доданих до неї документів. Зазначені обставини унеможливили подання Відповідачем відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з порушення права та законних інтересів позивача щодо отримання повної і обґрунтованої відповіді на своє звернення, а тому наявності підстав для задоволення позовних вимог, а також підстав для стягнення витрат на правничу допомогу та оплаченого судового збору.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що позивачка раніше вже зверталася із заявами до відповідача, що підтверджується копіями заяв від 04.06.2021 року та 22.07.2021 року, які містяться в матеріалах справи.

31.08.2021 року ОСОБА_1 отримала відповідь від відповідача від 17.08.2021 року № 20.1.0.0.0/7 - 210726/6417 на звернення 1719220-ВБ від 26.07.2021, в якій зазначено, що 31.05.2021 року банком на підставі п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та відповідно до внутрішнього Положення про відмову від встановлення (підтримання) ділових відносин/проведення фінансової операції, було прийнято рішення про розірвання ділових відносин з позивачем у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику вказаної особи.

Банк листом від 31.05.2021 року повідомив позивача про розірвання ділових відносин, крім того зазначив, що ОСОБА_1 необхідно заповнити отриману заяву та звернутися до банку з необхідними документами (зазначеними в повідомлені) до відділення банку для перерахування залишків коштів з відкритих рахунків в АТ КБ «ПриватБанк» на інший рахунок, відкритий нею в іншому банку. Комісія за переказ коштів в гривневій валюті банком не стягується. Для надання виписки по рахункам позивачу необхідно вказати номери рахунків та період за який потрібні виписки.

Разом з тим, на думку позивачки, дана відповідь не містила жодної відповіді з поставлених питань у зверненні від 22.07.2022 року. Тому, 03.09.2021 року ОСОБА_1 втрете звернулася до відповідача.

Вказану заяву представники відповідача отримали 06.09.2021 року, що підтверджується копією трекінгу відправлень «Укрпошта».

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР) встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Згідно ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (стаття 20 Закону).

Отже, чинним законодавством закріплений прямий обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян надати належну та обґрунтовану відповідь на звернення громадян у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Судом встановлено, що 03.09.2021 року ОСОБА_1 звернулася з письмовою заявою до АТ КБ «Приватбанк», разом з тим на день розгляду справи позивач відповіді на вказане звернення не отримала.

Так як відповідачем не спростовано обставин, на які посилався позивач та не надано доказів надання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 03.09.2021 року, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що діями відповідача були порушені права та законні інтереси позивача щодо отримання повної і обґрунтованої відповіді на своє звернення, тому АТ КБ «ПриватБанк» необхідно було зобов`язати її надати.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: