Справа № 953/8149/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2024 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Бородіної Н.М.
за участю секретаря Максимовської Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна,-
Позивач, ОСОБА_3 , звернулась у суд з позовом до відповідача, ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, визнання за позивачем права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 27 червня 2013 року між нею ОСОБА_2 у м. Прага (Чеська Республіка) було укладено шлюб. Від сумісного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Однак, на цей час шлюбні відносини фактично є припиненими, сім`я розпалася, спільне господарство ними не ведеться. Причиною розпаду стало те, що її характер та характер відповідача не співпадають, почуття любові, взаємної довіри та поваги один до одного втрачені. Вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, на підставі чого в сім`ї часто виникали сварки та непорозуміння, які призвели до того, що вона із відповідачем стали чужими.
За таких обставин, наразі шлюб має виключно формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам.
Також, під час перебування у шлюбі на ім`я ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.02.2021 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Сторчак О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 146, було придбано квартиру, загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, вказана квартира хоча і придбана у період перебування сторін у шлюбі, однак за її особисті грошові кошти, які їй залишилися від продажу іншого належного її особисто нерухомого майна.
Фактично вона у вказаній квартирі прописана (починаючи з березня 2021 року) та наразі проживає там разом із двома дітьми, сплачує всі необхідні витрати, пов`язані з забезпеченням квартири та здійснює поточний ремонт.
В свою чергу, відповідач прописаний (починаючи з 2006 року) та наразі проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .
Між нею та чоловіком була домовленість, що у випадку розлучення, відповідач не буде претендувати на квартиру та таке майно залишиться у її власності та в подальшому спільних дітей.
В той же час, у зв`язку з тим, що стосунки між ними погіршилися та на теперішній час відповідач відмовляється від поділу майна в позасудовому порядку, є необхідність звернення до суду.
Відповідач ОСОБА_2 , у поданому відзиві позовні вимоги визнав.
Ухвалами суду було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, відмовлено в затверджені мирової угоди, справа призначена до судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

Суд не приймає визнання відповідачем позову, оскільки вказане визнання в частині поділу майна подружжя, суперечить положенням Сімейного Кодексу України .

Суд зазначає, що у відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Також у відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків" встановлених цим Кодексом.

Враховуючи зазначене, суд розглядає даний позов в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами у відповідності до ч.1 ст.83 ЦПК України.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що 27 червня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у м. Прага (Чеська Республіка) було укладено шлюб, про що здійснено запис у книзі реєстрації про одруження відділу реєстрації актів громадянського стану Адміністрації міської частини Прага 1, район, у томі ІІ/40 за рік 2013 на сторінці 30 під порядковим номером 376 та відповідно видано свідоцтво про одруження від 01.07.2013.

Від сумісного шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть.

Згідно ст. 51 КУ шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Оскільки сторони не бажають зберегти шлюб, тобто на даний час відсутня вільна згода сторін на збереження шлюбу та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а також враховуючи положення ст.51 Конституції України, яка є нормою прямої дії та ст. 112 СК України, суд вважає за необхідне розірвати між сторонами шлюб. Після розірвання шлюбу прізвище позивачці, слід залишити « ОСОБА_7 », що не позбавляє її права змінити прізвище в подальшому самостійно.

За загальним правилом відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу спільного майна подружжя їх частки визнаються рівними.

Під час перебування сторін у шлюбі на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.02.2021 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Сторчак О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 146 було придбано наступне нерухоме майно: квартира, загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира була придбана за 1540000 грн.

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Позивачка у позові зазначає, що квартира придбана за її особисті кошти, які залишились від продажу належного їй особистого майна. Проте доказів того, що спірна квартира придбана за особисті кошти позивачки , від продажу її особистого майна, суду не надано.

Надані суду документи про продаж матір`ю позивачки квартири, є неналежними доказами.

Так із договору від 20.11.2020р. вбачається, що матір позивачки ОСОБА_8 продала ОСОБА_9 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за 45500 дол. США.

За поясненнями позивачки, наданими через уповноваженого представника, вказані кошти в сумі 45500 дол. США. мати їй подарувала, проте чому спірна квартира в такому разі була нотаріально оформлена на ОСОБА_2 , пояснень надати не змогла.

За ч.5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (17 грн.), укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Валютними цінностями - є національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали (ст. 1 ЗУ «Про валюту і валютні операції»).

Суду не надано відповідного договору дарування грошових коштів, який є нотаріально посвідчений.

Враховуючи придбання зазначеного нерухомого майна в період шлюбу сторін, презумпцію спільності майна подружжя та відсутності доказів в спростування зазначеної презумпції, суд приходить до висновку, що зазначене майно є спільною сумісною власністю сторін.

За положенням ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно правової позиції ВС у справі N 753/1902/21 від 08.05.2023р. тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Будь-яких доказів, що сторони не дбали про матеріальне становищу сім`ї, ухиляються від утримання дітей, приховували, знищили чи пошкодили спільне майно, витрачали доходи на шкоду інтересам сім`ї, суду не надано . Що свідчить про відсутність підстав для відступу від засад рівності часток подружжя.

З урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновків про необхідність поділу майна подружжя рівними частками, а саме по 1/2 частці спірної квартири .

Судом встановлено, що вартість спірної квартири складає 1540000 грн. Позивачка просила у позові визнати за нею право власності на всю квартиру, внаслідок чого судовий збір, з урахування подання його через електронний суд, повинен був скласти 10736 грн. за майнову вимогу (13420х 0,8) та 858,88 грн. за немайнову (1073,60 х 0,8). Позивачка сплатила судовий збір в сумі 7300,48 грн., тобто недоплата складає 4294,40 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог , суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 6226 грн. 88 коп., а з позивачки на користь держави недоплачений судовий збір , в частині відмови в задоволені позовних вимог, що складає 4294,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про розірвання шлюбу та поділ майна - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 27.06.1913 року у відділу реєстрації громадського стану Адміністрації міської частини Прага 1, запис у книзі реєстрації №376.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_11 залишити « ОСОБА_7 ».

В порядку поділа майна подружжя:

визнати за ОСОБА_10 , право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

залишити у власності ОСОБА_2 право власності частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 6226 грн. 88 коп.

Стягнути ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 4294 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається через Київський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородіна Н.М.