П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 травня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Джуги С.Д.

з участю секретаря судових засідань: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2023 року, постановлену суддею Монич В.О. в справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна.

Скарга обґрунтована тим, що у заявника виникла необхідність у продажу належного йому автомобілю DAEWOO NEXIA, котрий було придбано 03.03.2023, проте, виявилось що на все його майно накладено арешт. У провадженні ВДВС у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №65536779 від 24.05.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф в сумі 17 000 грн. 17.06.2021 у даному виконавчому провадженні старшим державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

24.09.2021 старшим державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану, проте, арешт з майна не знято. З метою, поновлення прав заявника, 30.10.2023 на ім`я державного виконавця ВДВС у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції спрямовано адвокатський запит з вимогою зняття арешту належного ОСОБА_1

31.10.2023 відмовлено заявнику у знятті арешту у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконав жодної з вимог передбаченої ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2023 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність ВДВС у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .

Зобов`язано Відділ Державної Виконавчої Служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна належного ОСОБА_1 , накладений постановою старшого державного виконавця Мукачівського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) Сухан О.І. від 24.05.2021.

Не погоджуючись із ухвалою суду Відділ державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції оскаржив її в апеляційному порядку та просив скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального право та матеріального права, а тому її слід скасувати.

Зазначає, що 24.05.2021 старшим державним виконавцем Сухан О.І. згідно ст.ст. 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Виконавче провадження зареєстровано в системі АСВП за № 65536779.

17.06.2021 державним виконавцем, згідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт майна боржника.

24.09.2021 за сукупністю проведених виконавчих дій державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, згідно п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, відсутність майна у боржника.

14.08.2023 громадянин ОСОБА_1 звернувся до відділу державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про зняття арешту з його карткового рахунку у зв`язку з отриманням заробітної плати на нього. 14.08.2023, державним виконавцем було винесено постанову зняття арешту з коштів, чим самим було задоволено заяву громадянина ОСОБА_1 .

У зв`язку з відновленням виконавчого провадження №АСВП 65536779, державним виконавцем було зроблено ряд запитів щодо встановлення майнового стану боржника, його доходів.

На звернення представника скаржника адвоката Конопіхіна А.В. щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 , у зв`язку з тим що виконавчий документ був повернутий стягувану, 31.10.2023 державним виконавцем Тарасовим В.О. було надано відповідь та роз`яснено, що підстав для зняття арешту, передбачених ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» не має, бо сума боргу не сплачена, боржник не вчиняв ніяких дій щодо фактичного виконання. Таким чином висновок суду щодо бездіяльності державного виконавця є таким, що не відповідає дійсності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що у провадженні ВДВС у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №65536779 від 24.05.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 17 000 грн, яке відкрито на підставі постанови №303/1931/20 виданої 15.02.202 (а.с.16).

24 травня 2021 року у даному виконавчому провадженні старшим державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника (а.с.17).

30.10.2023 на ім`я державного виконавця ВДВС у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції спрямовано адвокатський запит з вимогою зняття арешту належного майна ОСОБА_1

31.10.2023 державний виконавець ВДВС у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Віктор Тарасов надіслав на звернення від 30.10.2023 року адвоката Конопіхіна А.В. відповідь з якого слідує, що ОСОБА_1 не дотримано жодної вимоги до зняття арешту з усього належного йому майна. У зв`язку з чим неможливо зняти арешт з майна боржника.

Задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий лист в рамках виконавчого провадження вже не може бути повторно пред`явлено до примусового виконання, оскільки 24.09.2021 року старшим державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду, оскільки такий суперечить приписам норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до вимог статей 1, 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Як зазначено в пунктах 1, 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

За матеріалами справи, старшим державним виконавцем відділу ДВС у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сухан О.І. постановою від 24.05.2021 року відкрито виконавче провадження №65536779 з примусового виконання постанови Мукачівського міськрайонного суду від 15.02.2021 року в справі №303/1931/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 17 000,00 гривень.

Згідно частин 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» - арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

На виконання даної норми, старшим державним виконавцем відділу ДВС у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сухан О.І. у виконавчому провадженні №65536779 винесено 17.06.2021 року постанову про арешт майна боржника. Даною постановою державний виконавець наклав арешт на майно, що належить ОСОБА_1 .

Під час здійснення примусового виконання у ВП № 65536779 державним виконавцем було перевірено майновий стан боржника та з отриманих відомостей реєструючих установ встановлено, що майно на яке можливо звернути стягнення відсутнє та заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Згідно п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У зв`язку із цим старшим державним виконавцем відділу ДВС у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сухан О.І. винесено 24.09.2021 року постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме, постанови Мукачівського міськрайонного суду від 15.02.2021 року в справі №303/1931/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 17 000,00 гривень.

В той же час, приписами ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено такої підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника як повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майно, на яке може бути звернено стягнення.

Частини 1, 3 і 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають зняття арешту з майна у всіх інших випадках, якими є накладення арешту на майно, що належить особі, яка не є боржником; наявність порушення порядку накладення арешту; неправомірність рішень, дій чи бездіяльність державного виконавця при вирішенні звернень боржника стосовно зняття арешту з майна.

Матеріали справи не містять обставин зазначених у частинах 1, 3 і 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», а звідси, державний виконавець діяв у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження», що вказує на відсутність бездіяльності з боку державного виконавця відділу ДВС у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сухан О.І.

Відтак, висновок суду першої інстанції щодо наявності бездіяльності у державного виконавця по не зняттю арешту з майна ОСОБА_1 є неправомірним.

Ба більше, у виконавчому провадженні № 65536779 державним виконавцем відділу ДВС у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тарасовим В. О. винесено 14.08.2023 року постанову про скасування процесуального документу, а саме, постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 24.09.2021 року, яку виніс державний виконавець ОСОБА_2 при здійсненні примусового виконання.

Тож, після скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 24.09.2021 року, відомості стосовно боржника ОСОБА_1 знову перебувають у Єдиному реєстрі боржників внаслідок здійснення примусового виконання судового рішення, яким є постанова від 15.02.2021 року в справі №303/1931/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 17 000 гривень.

Крім цього, твердження суду першої інстанції з приводу того, що позаяк спливли строки пред`явлення постанови суду про стягнення штрафу на користь держави, суд тим самим втрутився у диспозитивне право стягувача стосовно самостійного вирішення питання пов`язаного з пред`явлення чи непред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.

А згідно, ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Та між цим, у матеріалах справи відсутнє рішення суду з приводу того, що стягувачу було відмовлено в повторному пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.

Окрім наведеного, колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

А тому, апеляційний суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

А звідси, апеляційний суд з огляду на викладене зазначає, що сторонам надано вичерпну відповідь на всі вагомі, ключові та доречні питання, порушені в апеляційній скарзі, які мають значення для вирішення даного спору.

Наведеного суд першої інстанції не врахував, та помилково дійшов висновку щодо задоволення такої скарги.

Зважуючи на встановлене у контексті вимоги пунктів 1 - 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, колегія суддів належним чином дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла обґрунтованого висновку про те, що право заявника у спірних правовідносинах не є порушеним, тому заявлена вимога не підлягає задоволенню за вищенаведених доводів, та у зв`язку із цим, доводи апеляційної скарги є підставними.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відхилення поданої скарги щодо не зняття арешту з майна.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі відмови в скарзі, судовий збір покладається на заявника.

А звідси, судовий збір за подання апеляційної скарги у справі становить суму у розмірі 2 684,00 гривень, яку слід стягнути із заявника, а.с. 66.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2023 року скасувати та постановити у даній справі постанову про відмову ОСОБА_1 у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Мукачеві, Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь Відділу державної виконавчої служби у м. Мукачеві, Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , адреса: 89600, м. Мукачево, вул. Веленберга, 31, Закарпатська область судові витрати у розмірі 2 684,00 гривень, судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 24 травня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: