Справа № 472/438/24
Провадження №2/472/199/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2024 р. смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Кучерявенко С.С.,

при секретарі Чорної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

01.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 квітня 2024 року з його карткового рахунку АТ КБ "ПриватБанк" невідомою особою було знято грошові кошти в розмірі 758,94 грн. Перевіривши в додатку "ПриватБанк" вказану операцію, було з`ясовано, що вказані кошти стягнуто за ВП № 56187149 з виконання виконавчого напису № 709, виданого 20.02.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С.

Звернувшись до Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), було з`ясовано, що станом на 26.04.2024 року відносно нього відкрито виконавче провадженні № 56187149 приватним виконавцем Павелків Т.Л. на підставі виконавчого напису № 709, вчиненого 20.02.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Пенший Український Міжнародний Банк» заборгованості в сумі 22 184,76 грн.

Однак, вказує, що ніяких правовідносин з АТ "Перший Український Міжнародний Банк" у нього не було, договорів з відповідачем він не укладав, отже заборгованості у нього немає.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги про безспірність заборгованості.

Таким чином, вважає, що стягнута за виконавчим написом заборгованість є спірною, а нотаріус при вчиненні такого виконавчого напису не мав повного обсягу документів, зокрема, не перевірив відсутність спору між кредитором та позичальником.

Ухвалою суду від 06.05.2024 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до судового засідання.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі просять їх задовольнити.

Представник відповідача Д. Бойченко надіслав заяву про визнання позовних вимог, не заперечує проти їх задоволення і просить стягнути з відповідача лише 50% судового збору на користь позивача, оскільки позов визнається до початку розгляду по суті.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак конверт з документами та повісткою повернувся до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. в судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про долучення доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 709, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованості у розмірі 22 184, 76 гривень за кредитним договором № GP-4111566 від 18 січня 2013 року за період з 25.01.2017 року по 25.01.2018 року та 400 гривень за вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, відносно ОСОБА_1 відкрито виконавче провадженні № 56187149 приватним виконавцем м. Київ Павелків Т.Л. на підставі виконавчого напису № 709, вчиненого 20.02.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в сумі 22 184,76 грн.

Не погодившись з даним виконавчим написом, позивач вважає стягнену за виконавчим написом суму заборгованості спірною, а тому звернувся до суду за захистом свого права, подавши позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

Разом з тим, ст. 18 ЦК України передбачено здійснення захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172.

Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 (зі змінами), на який міститься посилання в оскаржуваному написі, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів:

«Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року.

Відповідно до пункту 1 Розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ).

Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення

нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 27 березня 2019 року (справа № 137/1666/16-ц, провадження № 14-84цс19), в постанові від 15 січня 2020 року (справа № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557цс19), в постанові від 02 липня 2019 року (справі № 916/3006/17, провадження №12-278гс18).

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Ухвалою суду від 06.05.2024 року від приватного нотаріуса Хари Н.С. витребувано до суду належним чином завірені копії документів та матеріалів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис № 709 від 20.02.2018 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованості у розмірі 22 184,76 гривень. Дану ухвалу нотаріус не отримав, конверт повернувся до суду з відміткою "адресат відсутній".

Крім того, на виконання Ухвали суду від 06.05.2024 року від приватного виконавця Павелків Т. надійшли копії документів та матеріалів, які було спрямовано АТ «Перший Український Міжнародний Банк» для відкриття виконавчого провадження №56187149, зокрема, заява про примусове виконання рішення, виконавчий напис від 20.02.2018 року № 709; довіреність та пропозиція укласти договір (оферта).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясуваня якої витребувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

З наданих документів не вбачається, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник ОСОБА_1 мав безспірну заборгованість перед стягувачем АТ "Перший Український Міжнародний Банк", тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Матеріали справи свідчать про те, що при зверненні до нотаріуса про вчинення

виконавчого напису АТ "Перший Український Міжнародний Банк" до заяви були долучені не всі необхідні документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 був належним чином обізнаний про порушення ним грошового зобов`язання та можливі наслідки неусунення вказаних порушень. При цьому, право боржника на захист його інтересів

забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення, що повинно підтверджуватися документами про вручення, або про неможливість вручення такого повідомлення у зв`язку з відмовою отримувача, або самовільною зміною його місця проживання.

Отже, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус, по-перше: не перевірив наявність права вимоги у стягувача до боржника; по-друге: не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги про безспірність заборгованості; та втретє: вчинив виконавчий напис на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідченим.

За такого, враховуючи вищевказане, визнання позову відповідачем, ненадання останнім належних та допустимих доказів щодо спростування доводів позивача, а також ненадходження на запити суду копії нотаріальної справи по вчиненню виконавчого напису, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується заяви представника відповідача про визнання позову, в якій він просив стягнути з відповідача лише 50% судового збору, то вона підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Тобто, виходячи з процесуальних обмежень, чітко передбачених у ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача стягується лише 50% судового збору, виключно тоді, коли відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті.

Таким чином, в силу ч.1 ст.133, ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в загальному в розмірі 908, 40 грн. (605, 60 грн. судовий збір (забезпечення позову) + 1211,20 грн. судовий збір (звернення з позовом до суду) / 2), оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів".

Також, ухвалою суду від 06.05.2024 року було застосовано заходи забезпечення позову, а саме: зупинено стягнення на підставі виконавчого провадження №56187149, перебуваючого на виконанні у приватного виконавця ОСОБА_3 , відкритого на підставі виконавчого напису №709 вчиненого 20.02.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., до набрання рішення суду законної сили по даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Зважаючи на те, що суд повністю задовольнив позовні вимоги та визнав виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, то за таких обставин потреба в застосуванні заходів забезпечення позову відпала, а тому їх слід скасувати після набрання рішенням суду законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 77, 78, 79, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 20 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 709, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованості в сумі 22 184 (двадцять дві тисячі сто вісімдесят чотири) гривні 76 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", , місц знаходження: 04070, місто Київ, вул. Андріївська, 4, на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 40 (сорок) копійок (605, 60 грн. судовий збір (забезпечення позову) + 1211,20 грн. судовий збір (звернення з позовом до суду) / 2) (отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), розрахунковий рахунок UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно з ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 06 травня 2024 року, після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області С.С. Кучерявенко