ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 червня 2024 року

м.Харків

справа № 638/14496/21

провадження № 22-ц/818/1154/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач Департамент патрульної поліції України,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу за апеляційними скаргами Департамента патрульної поліції України та представника ОСОБА_1 адвоката Потеряйло Антона Миколайовича на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 14 грудня 2023 року, постановлене суддею Баркової Н.В.,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року Департамент патрульної поліції України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в порядку регресу у розмірі 65 451,27 грн. та стягнути судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 14 грудня 2023 року позовну заяву задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України матеріальну шкоду в порядку регресу у розмірі 31770 гривень 00 копійок. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судовий збір у розмірі 1100 гривень 95 копійок.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції Національної поліції України просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що ДТП, за результатами якої відповідачем було завдано збитків третім особам, на користь яких Департаментом відшкодовано матеріальні збитки, розмір яких позивач намагається повернути в порядку регресу у рамках даної цивільної справи відбулась 12.10.2018 року, а Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» набрав чинності 31 жовтня 2019 року. Наголошує на тому, що підставою даної позовної заяви є заподіяння відповідачем шкоди не Департаменту патрульної поліції, а третій особі власнику транспортного засобу, який було пошкоджено внаслідок вчинення відповідачем винних протиправних дій.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Потеряйло Антон Миколайович просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що у відзиві на позовну заяву представником відповідача заявлялось клопотання про застосування наслідків пропуску строку позивачем при подачі позовної заяви, яке залишилось поза увагою суду першої інстанції під час ухвалення судового рішення. Вважає, що саме ці доводи є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Департамент патрульної поліції України підлягає задоволенню, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Потеряйла Антона Миколайовича залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», відповідальність ОСОБА_1 має бути обмежена розміром п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, станом на 28.09.2020 року, а саме: 2 118,00 грн х 15 = 31 770,00 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що постановою Харківського районного суду Харківської області від 12.02.2018 року у справі №635/8645/18 встановлено, що 12.10.2018 року о 16 год. 57 хв. Харківська область, автодорога М-18, 19 км, стаціонарний пост Національної поліції «Кемпінг», водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota Prius», державний номер НОМЕР_1 , оперативним транспортним засобом з увімкненими проблисковими маячками синього кольору та спеціального звукового сигналу, перед початком руху не переконався в безпеці руху та здійснив зіткнення з автомобілем Renault Duster, номерний знак НОМЕР_2 , який рухався зліва. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.10.1,3.1,12.1,18.4 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Також даною постановою встановлені обставини порушення водієм ОСОБА_2 п.12.1, 18.4 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Вказаною постановою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визнані винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України, до кожного з них окремо застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.18).

Автомобіль Renault Duster, номерний знак НОМЕР_2 належить на праві власності Фермерському господарству «Агропром-7», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.14).

Відповідач ОСОБА_1 на підставі наказу начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції від 10.03.2017 року № 85о/с з 10.03.2017 року відповідно до ч.2 ст.47, ч.1 ст.49, статті 52 та ч.1 ст. 56 Закону України «Про Національну поліцію» прийнятий на службу в поліції за конкурсом та призначений інспектором роти №7 батальйону №3 з посадовим окладом згідно штату, йому присвоєне спеціальне звання «рядовий поліції» (а.с.9).

На підставі наказу начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції від 06.04.2021 року № 301 о/с відповідно до п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 , інспектор взводу №2 роти №6 батальйону №3 з 06.04.2021 року звільнений зі служби в поліції (а.с.10).

Відповідно до копії довідки про доходи ОСОБА_1 від 03.08.2022 року, останній працював на посаді інспектора Департаменту патрульної поліції та його дохід за період з лютого 2021 року по березень 2021 року склав 28 388,97 грн, середньоденна заробітна плата складає 481,17 грн, середньомісячна заробітна плата складає 14194,49 грн (а.с.122).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.09.2020 року по справі №910/9008/20 задоволено позов ПАТ «Страхова компанія «Провідна» до Департаменту патрульної поліції, третя особа Державна казначейська служба України, стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ПАТ «СК «Провідна» грошові кошти розмірі 63 349,27 грн та судовий збір у розмірі 2102, 00 грн. (а.с. 11-13,16-17).

Вказаним рішенням, яке набрало законної сили, зокрема, встановлено, що 17.03.2018 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" (страховик) та Фермерським господарством «Агропром-7» (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6760247/2106/18 (Договір).

До Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" звернувся страхувальник із заявою № про виплату страхового відшкодування в зв`язку з пошкодженням застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП, що відповідно до умов договору страхування є страховим випадком.

Відповідно до рахунку-фактури № СФ-122 від 26.10.2018 року вартість запчастин та ремонтних робіт необхідних для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault Duster», державний номер НОМЕР_3 склала 326698,55 грн.

Відповідно до страхового акту № від 06.12.2018 року визначений розмір страхового відшкодування у сумі 326698,55 грн, яка сплачена за платіжним дорученням № 054205 від 07.12.2018 року на суму 326698,55 грн.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія «Toyota Prius», д/н НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Київський Страховий Дім» за полісом АК/8075022, однак, ліміт за майнову шкоду відповідно до даного полісу становить 100 000,00 грн, що не покриває страхове відшкодування в повному обсязі.

Водій транспортного засобу «Toyota Prius», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_1 станом на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції.

Враховуючи, що виплатою за полісом АК/8075022 не покрито страхове відшкодування в повному обсязі, з огляду на встановлення факту обопільної винуватості водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також, факту вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення під час виконання службових обов`язків, Господарський суд м. Києва прийшов до висновку, що Департамент патрульної поліції є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Renault Duster», д/н НОМЕР_3 , у межах суми 63349,27 грн. (326698,55 грн / 2 100000,00 грн), а до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором, перейшло право вимоги, яке власник автомобіля «Renault Duster», д/н НОМЕР_3 мав до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції, затверджений наказом Національної поліції України 06.11.2015 року № 73 Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності (а.с.22-28).

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області 24.12.2020 року здійснено безспірне списання коштів з рахунку ДПП на користь ПАТ «Страхова компанія «Провідна» в загальній сумі 65451,27 грн. (а.с.19).

В обґрунтування позовних вимог Департамент патрульної поліції України посилався на те, що 12.10.2018 року сталась дорожньо-транспортна пригода у Харківській області, смт. Високий, за участю автомобіля «Renault Duster», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та службового автомобіля «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням інспектора взводу № 2 роти № 6 батальйону № 3 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Стеценка Віталія Віталійовича. Автомобіль Renault Duster, номерний знак НОМЕР_2 , належить Фермерському господарству «Агоропром - 7», в особі ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілям завдано механічних пошкоджень, що призвело до матеріальних збитків. ДТП сталася в результаті порушення водіями ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 12.02.2018 року, яка набрала законної сили, у справі № 635/8645/18, визнана обопільна вина водіїв - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України, до кожного з них окремо застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. На підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6760247/2106/18 від 17.03.2018 року, ПАТ «Страхова компанія «Провідна» виплатила власнику застрахованого автомобілю Renault Duster, номерний знак НОМЕР_2 , 2017, який було пошкоджено в результаті ДТП, страхове відшкодування в розмірі 326 698, 54 грн. Відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України 06.11.2015 року № 73 Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності. Разом з тим, ОСОБА_1 з 10.03.2017 року (на підставі наказу ДПП від 10.03.2017 року № 85о/с) до 06.04.2021 року (на підставі наказу ДПП №301 від 06.04.2021 року о/с) проходив службу в територіальному підрозділі Департаменту патрульної поліції - управлінні патрульної поліції в Харківській області. Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.09.2020 року по справі №910/9008/20 за позовом ПАТ «Страхова компанія «Провідна» до Департаменту патрульної поліції про відшкодування матеріальної шкоди, завданої співробітником ДПП ОСОБА_1 внаслідок ДТП, було задоволено повністю, вирішено стягнути з ДПП на користь ПАТ «СК «Провідна» грошові кошти розмірі 63 349,27 грн та сплаченого судового збору у розмірі 2 102,00 грн. Вказані рішення судів мають преюдиційне значення для вирішення справи про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в регресному порядку. Оскільки Департаменті патрульної поліції виконав обов`язок відповідача перед третьою особою щодо відшкодування заподіяної школи на підставі норм ЦК України, Департамент патрульної поліції отримав право зворотної вимоги щодо такого відшкодування в тому самому обсязі, в якому таке право має особа, безпосередньо якій таку шкоду було завдано. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В частині 2 статті 78 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1статті 17 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію»(далі Закон №580-VIII) поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. При цьому згідно з частиною 1 статті 59 зазначеного Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (частина 1статті 19 Закону №580-VIII).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті 1172 ЦК).

Згідно із частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 200/22363/16-а (провадження № 11-720 апп18) Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що відшкодування шкоди в порядку регресу відбувається в порядку, передбаченому цивільним законодавством України, тобто за правилами цивільного судочинства, що унеможливлює звернення з таким позовом до адміністративного суду.

Отже, правовідносини між сторонами у справі, що переглядається, не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав свобод та інтересів особи від порушень із боку суб`єкта владних повноважень й не стосуються оскарження дій останнього, а виникли з деліктного зобов`язання в наслідок заподіяння шкоди.

Предметом розгляду у цій справі є відшкодування шкоди в порядку регресу, тобто вирішення приватноправових відносин.

Співробітник поліції, який керує службовим транспортним засобом і вчиняє ДТП, навіть під час виконання ним його службових обов`язків, вчиняє цивільний делікт не під час здійснення адміністративно-владних повноважень, а допускаючи порушення принципу генерального делікту, тобто загальної заборони завдання шкоди особі.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 760/15085/18 (провадження № 61-22192св19), від 08 червня 2022 року у справі №559/2801/19 (провадження № 61-10770св21) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 452/3423/19 (провадження № 61-14959св21).

В ст. 1 Кодексу законів про працю України (КЗпПУ), цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Стаття 3 КЗпПУ визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпПУ для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Між тим матеріальна відповідальність поліцейських регулюється ще й спеціальним Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Статтею 4 вказаного закону визначено, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди. Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України. Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом. Особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України. Завдана особою шкода, не пов`язана з виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, відшкодовується в порядку, передбаченому законами України.

Статтею 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено випадки обмеженої матеріальної відповідальності, зокрема в частині 1 вказано, що особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Статтею 6 вказаного Закону визначені підстави настання повної та підвищеної матеріальної відповідальності, в тому числі: особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Дія зазначеного закону поширюється на спірні правовідносини, оскільки покращує становище відповідача, тому що обмежує максимальний розмір шкоди, що підлягає стягненню.

Виходячи з викладеного, судова колегія приходить до висновку, що в даному випадку відповідач ОСОБА_1 12.10.2018 року під час виконання службових обов`язків інспектора поліції і знаходячись в трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції Національної поліції України на службовому автомобілі «Toyota Prius», державний номер НОМЕР_1 , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, визнаний винним в його вчиненні відповідною постановою суду, яка набрала законної сили. В результаті вчинення адміністративного правопорушення завдана майнова шкода, частину якої в розмірі 63 349,27 грн та судовий збір у розмірі 2102, 00 грн сплачено Департаментом патрульної поліції Національної поліції на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 28.09.2020 року по справі №910/9008/20 з тих підстав, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України Департамент патрульної поліції, як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи - відповідача ОСОБА_1 у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В даному випадку суд застосовує положення спеціальної норми ч.1 ст. 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», якою передбачено, що особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність. Підстав для повної чи підвищеної матеріальної відповідальності відповідача судом не встановлено. Адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, характеризується необережною формою вини. Отже матеріальна відповідальність ОСОБА_1 обмежена відповідно до закону і не може перевищувати п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» станом на 28.09.2020 року дату ухвалення рішення Господарського суду м. Києва, було встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 118,00 грн., отже матеріальна відповідальність ОСОБА_1 не може перевищувати 2 118,00 грн. х 15 = 31 770,00 грн.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Щодо посилання представника відповідача на порушення строку позовної давності, судова колегія зазначає наступне.

Згідно зі статтею 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як встановлено частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпПУ для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення учасникам справи рівних можливостей у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, складовими яких є закріплені у цивільному процесуальному законодавстві принципи рівності і змагальності сторін.

Судова колегія приходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом не пропустив передбачений за законом строк, оскільки облік строку починається з 24 грудня 2020 року, з моменту виконання позивачем зобов`язання щодо відшкодування шкоди шляхом списання з його рахунку 65451,27 грн на підставі рішення Господарського суду м. Києва

З позовною заявою Департамент патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 звернувся 20 вересня 2021 року(а.с. 29 т.1).

Виходячи з вищевикладеного судова колегія приходить до висновку, що посилання представника ОСОБА_1 адвоката Потеряйло Антона Миколайовича на пропуск позивачем загальних строків позовної давності є безпідставними та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Потеряйло Антона Миколайовича та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 14 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова