Провадження № 2/761/7847/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Пономаренко Н.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «КОМІНБАНК» про визнання припиненим наказу про звільнення та поновлення на роботі, -

встановив:

в червні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «КОМІНБАНК» про визнання припиненим наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2024 року вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Пономаренко Н.В.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить:

-визнати незаконним наказ Акціонерного товариства «КОМІНБАНК» від 17 травня 2024 року №465-к/тр про звільнення (припинення повноважень) ОСОБА_1 з посади голови Правління Акціонерного товариства «КОМІНБАНК», яке було прийнято на підставі рішення Наглядової ради Акціонерного товариства «КОМІНБАНК» від 17 травня 2024 року (протокол №17/05-2);

-поновити з дня звільнення (17.05.2024) ОСОБА_1 на посаді голови Правління Акціонерного товариства «КОМІНБАНК та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.05.2024 по день ухвалення рішення по справі.

У тексті позовної заяви вказано, що відповідно до п. 1.2. Статуту АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМІНБАНК» та згідно з рішенням Акціонера від 27 вересня 2022 року найменування Банку з Акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк» змінено на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМІНБАНК» (далі по тексту - відповідач). Відповідно до розділу 10 Статуту відповідача у банку застосовується дворівнева структура управління. Органами управління Банком є: Вищим органом управління Банку є загальні збори; Виконавчим органом Банку, що здійснює поточне управління, є Правління Банку. Органом, що здійснює контроль за діяльністю Правління Банку, захист прав вкладників, інших кредиторів та акціонерів Банку, є Наглядова рада Банку.

У позовній заяві також зазначено, що відповідно до п.п. 12.17.11. п. 12.17. Статуту відповідача до виключної компетенції Наглядової ради Банку належать у тому числі обрання (призначення), звільнення (припинення повноважень), відсторонення Голови та членів Правління Банку від здійснення повноважень; призначення на посаду та звільнення з посади керівника служби внутрішнього аудиту (внутрішнього аудитора); обрання особи, яка тимчасово здійснюватиме повноваження Голови Правління Банку. Відповідно до пунктів 13.1. та 13.2. Статуту відповідача виконавчим органом Банку, який здійснює управління його поточною діяльністю, е колегіальний орган - Правління Банку (далі - Правління). Правління у своїй діяльності керується Статутом, Положенням про Правління, рішеннями Загальних зборів Банку, Наглядової ради Банку, чинним законодавством України. До компетенції Правління належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю Банку, крім тих питань, що згідно чинного законодавства України, цього Статуту a6o рішення Загальних зборів Банку віднесені до виключної компетенції Загальних зборів та Наглядової ради Банку. Крім цього, рішенням Загальних Зборів відповідача від 30 жовтня 2023 року затверджено Положення про Наглядову раду АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМІНБАНК». Рішенням Наглядової ради відповідача (протокол № 26/12-1 від 26.12.2023) затверджено Положення про Правління АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМІНБАНК».

Позивач зазначає, що звільнення (припинення повноважень) з посади голови Правління Банку належить до компетенції Наглядової ради Банку.

Позивачем вказано, що наказом відповідача №125-к від 03.04.2018 вона заступила на посаду голови Правління АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМІНБАНК» (рішення Комісії Національного банку України від 21.03.2018), що підтверджується копією трудової книжки (запис № 36). 17 травня 2024 року на підставі рішення Наглядової ради Банку від 17.05.2024 (протокол №17/05-2) та наказу відповідача № 465-к/тр було припинено повноваження позивача на посаді голови Правління АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМІНБАНК» відповідно до п. 1 ст. 41 та ст. 147 КЗпП України.

Суд, вивчивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, приходить до висновку про те, що у відкритті провадження за вказаним позовом у порядку цивільного судочинства має бути відмовлено, з підстав відсутності у цьому спорі юрисдикції місцевого загального суду, оскільки зазначене питання має вирішуватись за правилами господарського судочинства, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з вимогами ст. 186 ЦПК України до відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. 186 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

У справі № 324/379/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин слід відступити від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 361/17/15-ц (провадження № 14-423цс19), шляхом уточнення наведених у ній висновків, а саме: зазначення, що у разі непред`явлення вимог про визнання недійсним рішення уповноваженого органу товариства учасником цього товариства, за умови їх попереднього вирішення в порядку господарського судочинства, спори про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу належать до компетенції судів загальної юрисдикції, оскільки у такому випадку корпоративний спір між сторонами відсутній. У зв`язку з наведеним, справу було передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Разом з тим Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 17.08.2022 у згаданій справі № 324/379/19 дійшла висновку, що немає підстав для відступу (уточнення) від висновку, наведеного у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду. Крім того, зазначила, що практики щодо юрисдикційності розгляду справ в порядку господарського судочинства потрібно дотримуватися й в тих справах, у яких господарський суд вже вирішив питання про скасування рішення уповноваженого органу товариства, а після цього позивач звертається із іншими вимогами - про поновлення на посаді директора (голови правління) товариства, стягнення середнього заробітку, тощо. Оскільки такі вимоги залежать від визнання правомірним рішення загальних зборів засновників товариства (постанови зборів уповноважених) щодо звільнення директора (голови правління) товариства і вони мають бути вирішені в порядку господарського судочинства.

Таким чином, враховуючи послідовні та однозначні висновки Великої Палати Верховного Суду, вимоги про стягнення середнього заробітку у зв`язку з незаконним звільненням працівника є похідними від спору про визнання недійсним рішення органу управління товариства. Крім того, визначення норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин належить до компетенції суду щодо ухвалення рішення по суті спору.

Так, судом встановлено, що наказом відповідача №125-к від 03.04.2018 позивач заступила на посаду голови Правління АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМІНБАНК» (рішення Комісії Національного банку України від 21.03.2018), що підтверджується копією трудової книжки (запис № 36), а саме виконавчого органу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМІНБАНК», що здійснює поточне управління.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

У зв`язку з цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 404/1255/21 у спорі, що виник з аналогічних правовідносин, припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Зважаючи на це, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Висновок про необхідність розгляду зазначеної категорії справ у порядку господарського судочинства викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 145/1885/15-ц.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 510/456/17, у якій зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно визначили предметну юрисдикцію спору, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 361/17/15-ц, від 13 жовтня 2020 року у справі № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20), від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17 (провадження № 14-115цс20), від 23 лютого 2021 року у справі № 753/17776/19 (провадження № 14-163цс20), суд приходить до висновку, що спір у цій справі підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Той факт, що члени колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособовий його керівник, перебувають у трудових відносинах із товариством, не встановлює пріоритет трудового регулювання, оскільки до цих відносин не може застосовуватися модель «роботодавець - працівник», властива трудовим відносинам. Правовий статус членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового його керівника значно відрізняється від статусу інших працівників, що обумовлено специфікою його трудової діяльності, яка полягає у виконанні ним функцій по управлінню товариством. Необхідність визнання пріоритету корпоративних прав над трудовим регулюванням в даному випадку обумовлена тим, що припинення повноважень члена виконавчого органу (директора) гарантується для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства і необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу (директора), який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

За змістом ст. 186 ЦПК України, до ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді. Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі за правилами цивільного судочинства, оскільки в даному випадку спір про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі на посаді Голови правління Акціонерного товариства «КОМІНБАНК» віднесено до компетенції господарського суду, тобто спір має розглядатись за правилами господарського судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 186, 353-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «КОМІНБАНК» про визнання припиненим наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Роз`яснити, що позивач має право в порядку господарського судочинства звернутись з позовом до належного суду.

Ухвала суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.261 ЦПК України.

Суддя: