ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4477/24 Справа № 180/184/23 Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи,

- за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод»,

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

07 лютого 2023 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, в якому просили суд стягнути з ПрАТ «Марганецький рудоремонтний завод» на користь ОСОБА_1 250000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи - майстра термообрубувальної дільниці ПрАТ «Марганецький рудоремонтний завод» ОСОБА_3 ; стягнути з ПрАТ «Марганецький рудоремонтний завод» на користь ОСОБА_2 250000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи - майстра термообрубувальної дільниці ПрАТ «Марганецький рудоремонтний завод» ОСОБА_3 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» на користь ОСОБА_1 130000 (сто тридцять тисяч) гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи - майстра термообрубувальної дільниці Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» ОСОБА_3 .

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» на користь ОСОБА_2 130000 (сто тридцять тисяч) гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи - майстра термообрубувальної дільниці Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» ОСОБА_3 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У березні 2024 року, не погодившись із вказаним рішенням, відповідачем ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що у даному випадку, за відповідачем не виявлено будь-якого порушення норм законодавства про охорону праці, протиправності діяння чи без діяння, вини та причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням або інше, щоб створило підстави для відшкодування на користь позивачів моральної шкоди.

Згідно висновків, викладених в Акті розслідування та інших матеріалах щодо обставин і подій даного нещасного випадку, - єдиною причиною настання нещасного випадку та особою, яка допустила порушення приписів ст. 14 Закону України «Про охорону праці», ст. 159 КЗпП України та інших норм і вимог діючого законодавства про охорону праці, були численні порушення з боку самого постраждалого працівника ОСОБА_3 , що призвело до його загибелі.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

23.04.2024 року до Дніпровського апеляційного суду від позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять суд, у задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» відмовити повністю.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

20.05.2024 року до Дніпровського апеляційного суду від позивачів надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

У судовому засіданні представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Білоус Г.Б. доводи апеляційної скарги підтримав.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.51), ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.52).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Смерть настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, під час виконання ним своїх трудових обов`язків (а.с.43-44).

Із Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_3 , форми Н-1/П, складеного 09 грудня 2019 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 об 11 годині 10 хвилин на підприємстві Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» стався нещасний випадок, який пов`язаний із виробництвом. Причинами нещасного випадку, під час якого загинув ОСОБА_3 , визнано порушення законодавства про охорону праці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , начальником ливарного цеху ПрАТ «Марганецький РРЗ» (а.с.30-41).

Оскільки смерть ОСОБА_3 сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, суд вважає, що саме на відповідача, як на роботодавця померлого, покладено обов`язок відшкодувати позивачам, як дружині та сину загиблого, завданої моральної шкоди.

Доводи представника відповідача про відсутність підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди, суд відхиляє, оскільки сам факт втрати близької людини веде до висновків про наявність моральних страждань, що в свою чергу входить до поняття моральної шкоди.

Суд не погоджується з думкою представника відповідача, що смерть ОСОБА_3 не можна вважати такою, що спричинена внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Пунктами 52, 101 Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого наказом Держнаглядохоронпраці України № 15 від 26.01.2005 року, до робіт з підвищеною небезпекою відносяться: плавильні, заливочні роботи і роботи по термообробці лиття; вантажно-розвантажувальні роботи за допомогою машин і механізмів.

Враховуючи викладене, суд погоджується з позивачами, що майстер термообрубувальної дільниці ОСОБА_3 був смертельно травмований під час опускання (завантаження) вантажним краном піддону з відлитими деталями (бронями) у гартівну металеву ванну (що за своїм характером відноситься до вантажно-розвантажувальних робіт за допомогою машин і механізмім) з метою гартування вказаних відлитих деталей (броней) у гартівній ванні (що за своїм характером відноситься до робіт по термообробці лиття). Отже, нещасний випадок відбувся у процесі виконання робіт із підвищеною небезпекою - технологічного процесу опускання машиністкою крану в закалювальну ванну деталі, коли трапився гідроудар, й при цьому деталь відлетіла та травмувала ОСОБА_3 .

Відповідач не довів, що смерть ОСОБА_3 сталася внаслідок непереборної сили або його умислу.

Зважаючи на обставини нещасного випадку, який стався в тому числі і з вини потерпілого ОСОБА_3 , враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивачів, та те, що вони втратили чоловіка та батька назавжди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 130 000 грн. кожному з позивачів з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Згідно ст.43, ст.46 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 2 ст.1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи.

Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом (ст.16 ЦК України).

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Отже, судом першої інстанції встановлений і причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача - втрата життєвих зв`язків позивачів з рідною людиною.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди перед позивачами.

Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, дійсно встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Втім, колегія суддів, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивачів, та те, що вони втратили чоловіка та батька назавжди приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 130 000 грн. кожному з позивачів з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 19.06.2024 року.

Судді: