Провадження №: 2/755/856/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 124 648, 91 грн та 3% річних в розмірі 22 352, 48 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідачем ОСОБА_2 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України та заподіяно ОСОБА_1 матеріальних збитків на загальну суму 10 000 доларів США. Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 05.07.2013 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 190 ч. 2 КК України та закрито відносно неї кримінальну справу за даною статтею у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, цивільний позов залишено без розгляду, постанова набрала чинності 12.07.2013. Постановою суду від 05.07.2013 встановлено, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.190 КК України. Враховуючи, що вина відповідача у заподіянні позивачу матеріальної шкоди була встановлена судовим рішенням, позивач звернувся до суду із цивільним позовом про відшкодування завданої шкоди, яка станом на день звернення до суду в еквіваленті на національну валюту становила 248 214,12 гривень. Заочним рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 14.12.2017 в цивільній справі № 760/11781/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином, стягнуто з відповідача 248 214,12 гривень. Вказане рішення суду набрало законної сили 28.08.2018. 02.10.2018 на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист, який було пред`явлено на виконання до Дніпровського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ). 18.12.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3. В рамках вказаного виконавчого провадження здійснено заходи, як щодо добровільного виконання боржником ОСОБА_2 рішення суду у справі № 760/11781/16-ц, так і щодо розшуку майна боржника, оскільки остання добровільно рішення суду не виконала. В зв`язку з тривалістю виконання та відсутністю результату щодо примусового стягнення боргу, ОСОБА_1 виявив бажання щодо припинення виконання Дніпровського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), та пред`явленням виконавчого листа від 02.10.2018 у справі № 760/11781/16-ц на виконання до приватного виконавця. 09.05.2023 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Кісельовою В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4. В рамках вказаного виконавчого провадження здійснено заходи примусового виконання: накладено арешти на рахунки боржника (кошти відсутні), здійснено розшук майно боржника. Від добровільного виконання рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 14.12.2017 в цивільній справі № 760/11781/16-ц, боржник ОСОБА_2 всіляко ухиляється від виконання і добровільно не здійснила погашення боргу в розмірі 248 214,12 гривень. Зазначені обставини слугують підставою для звернення до суду із даним позовом про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.09.2023 відкрито провадження у цій справі, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх право подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки.

Копію зазначеної ухвали відповідачкою отримано було 04.10.2023, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового направлення.

Представник позивача копію ухвали суду від 06.09.2023 отримала 08.09.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Будь-яких заяв по суті справи від сторін не надійшло.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києві від 14.12.2017 у справі № 760/11781/16 позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування шкоди, завданої злочином в розмірі 248 214,12 гривень.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кісельової В.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 760/11781/16-ц виданого 02.10.2018 Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в порядку відшкодування шкоди, завданої злочином в розмірі 248214,12 гривень, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4.

Згідно наданої до суду інформації про виконавче провадження № НОМЕР_4 убачається, що виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні, відтак рішення суду є невиконаним, що свідчить про порушення відповідачкою ОСОБА_2 зобов`язань щодо відшкодування позивачу ОСОБА_1 шкоди, завданої злочином в розмірі 248 214,12 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідачка має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14.12.2017 про стягнення з відповідача на користь позивача в порядку відшкодування шкоди, завданої злочином грошових коштів в розмірі 248 214,12 гривень.

З огляду на те, що відповідачка порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, тому суд погоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. Поряд з цим, грошове зобов`язання між сторонами про відшкодування шкоди, завданої злочином визначене за рішенням суду саме у гривні, тому застосування до правовідносин між сторонами статті 625 ЦК України не суперечить правовій позиції, сформульованій у постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 у справі № 6-771цс15.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.11.2018 у справі № 918/117/18, від 30.01.2019 у справах № 905/2324/17 та № 422/175/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16, до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на те, що невиконання рішення суду відповідачкою грошового зобов`язання щодо відповідача сягає більше 5 років, відтак суд доходить висновку про застосування до відповідачки відповідальності за порушення грошового зобов`язання в межах трирічного строку позовної давності до дня пред`явлення позову до суду.

Таким чином, у розрізі встановленого судом, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних внаслідок невиконання останньою грошового зобов`язання визначеного рішенням суду в розмірі 248 214,12 грн., у межах трирічного строку позовної давності, за період з 25.08.2020 по 25.08.2023 у розмірі 147 001,39 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 1 470,01 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 11, 509, 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про стягнення інфляційних втрат та 3% річних - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати та 3% річних за період з 25.08.2020 по 25.08.2023 у розмірі 147 001,39 грн. та судовий збір у розмірі 1 470,01 грн., а всього на загальну суму 148 471 (сто сорок вісім тисяч чотириста сімдесят одну) гривню 40 (сорок) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: