ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року

м. Київ

справа № 538/129/21

провадження № 61-16739св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Миргородська окружна прокуратура Полтавської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Сенчанської об`єднаної територіальної громади в особі Сенчанської сільської ради Полтавської області,

відповідачі - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Гальонкіна С. А., Кузнєцової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року перший заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі - ГУ ДГК в Полтавській області), Сенчанської об`єднаної територіальної громади в особі Сенчанської сільської ради Полтавської області (далі - Сенчанська ОТГ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов обґрунтовано тим, що наказами ГУ ДГК в Полтавській області №15094 - СГ, №15097 - СГ, №15084 - СГ, №15096 - СГ, №15079 - СГ, №15085 - СГ, №15098 - СГ, №15078 - СГ, №15080 - СГ, №15093 - СГ від 06 липня 2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 передано із земель державної власності у приватну власність по 2 га землі для ведення особистого селянського господарства на території Вирішальненської сільської ради Лохвицького району.

На підставі цих наказів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за вказаними особамиздійснено Державну реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :00:009:0362, :00:009:0364, :00:009:0365, :00:009:0363, :00:009:0359, :00:009:0366, :00:009:0367, :00:009:0358, :00:009:0360, :00:009:0361.

За результатами проведеного службового розслідування встановлено, що треті особи до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області у встановленому законом порядку не зверталися, а вказані накази управлінням не видавалися. За вказаним фактом Лохвицьке ВП ГУНП в Полтавській області розслідує кримінальне провадження № 0000083 від 09 вересня 2018 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України.

З огляду на це записи про проведену державну реєстрацію прав за № 37294634 від 09 липня 2020 року, № 37256545 від 08 липня 2020 року, № 3726255 від 08 липня 2020 року, № 37256976 від 08 липня 2020 року, №37257597 від 08 липня 2020 року, №37260813 від 08 липня 2020 року, № 37260398 від 08 липня 2020 року, №37261169 від 12 серпня 2020 року, №37261513 від 08 липня 2020 року, №37262183 від 08 липня 2020 року щодо державної реєстрації права приватної власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 внесені державним реєстратором прав на нерухоме майно за відсутності для цього підстав.

Крім того прокуратурою встановлено, що треті особи згідно з договорами купівлі-продажу продали спірні земельні ділянку ОСОБА_1 , який у подальшому об`єднав земельні ділянки в одну, загальною площею 20 га, з присвоєнням кадастрового номеру :00:009:0368.

Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 у Єдиному реєстрі речових прав 08 жовтня 2020 року за № 226.

До державної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за третіми особами земля перебувала у державній власності, право розпорядження якою згідно з нормами земельного законодавства належить до ГУ ДГК в Полтавській області.

Оскільки спірні земельні ділянки вибули з державної власності всупереч встановленого законом порядку, безоплатно та без відома органу, уповноваженого розпоряджатися вказаним майном, існують передумови для їх витребування з незаконного володіння на користь держави на підставі статей 387, 388, 396 ЦК України.

Крім того, ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

З огляду на зазначене прокурор просив:

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 20 га, кадастровий номер :00:009:0368, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адміністративних межах Вирішальненської сільської ради Лохвицького району;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - земельну ділянку, загальною площею 20 га, кадастровий номер :00:009:0368, для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 226 від 08 жовтня 2020 року та одночасно припинити право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, загальною площею 20 га, кадастровий номер :00:009:0368, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54494151 від 09 жовтня 2020 року.

Під час підготовчого провадження ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 05 травня 2021 року замінено у вказаній цивільній справі Лубенську місцеву прокуратуру Полтавської області її правонаступником - Миргородською окружною прокуратурою Полтавської області (т. 1, а. с. 201).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 06 лютого 2023 року у складі судді Цімботи Л. Г. позов Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі ГУ ДГК у Полтавській області, Сенчанської ОТГ задоволено.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 20 га, кадастровий номер :00:009:0368, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адміністративних межах Вирішальненської сільської ради Миргородського (Лохвицького) району Полтавської області.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - земельну ділянку, загальною площею 20 га, кадастровий номер :00:009:0368, для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 226 від 08 жовтня 2020 року, та одночасно припинено право приватної власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54494151 від 09 жовтня 2020 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки спірні земельні ділянки вибули з власності держави всупереч встановленого законом порядку, безоплатно та без відома уповноваженого органу, були передані у власність відповідача за договорами купівлі продажу і в подальшому були сформовані в одну земельну ділянку з кадастровим номером :00:009:0368, тому наявні правові підстави для витребування майна, а саме земельної ділянки площею 20 га з незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 на користь держави та скасування запису про державну реєстрацію цього права з одночасним припиненням такого права.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 06 лютого 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідач на момент придбання спірних земельних ділянок покладався на відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності за третіми особами. Матеріали кримінального провадження доказів його причетності до обставин неправомірного набуття третіми особами права власності на спірні земельні ділянки не містять. Відповідно останній діяв правомірно та добросовісно, що не оспорювалося позивачем.

Підставою для витребування спірної земельної ділянки у відповідача є доведення факту вибуття вказаного нерухомого майна з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Матеріали справи містять лише докази того, що видача наказів на ім?я третіх осіб ГУ ДГК в Полтавській області не проводилася, а відповідні системи документообігу управління не містять даних про те, що треті особи в передбаченому законом порядку зверталися із заявами про безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства. Інші докази на підтвердження факту вибуття спірних земельних ділянок всупереч волі власника відсутні.

Кримінальне провадження, яке було відкрито за вказаним фактом та 03 березня 2022 року закрито, доказів причетності третіх осіб та відповідача до факту неправомірного заволодіннями земельними ділянками не містить. Підставою закриття провадження стала відсутність суспільної небезпечності злочину, а відповідно і складу криміналького правопорушення.

Суд першої інстанції встановив обставини причетності до даних подій працівників управління ДГК чи органу, яким здійснювалася державна реєстрація прав третіх осіб на спірне майно, а також не перевірив, яким чином проводилася реєстрація прав на спірні земельні ділянки третіми особами.

Без з?ясування обставин, за яких відбулася безоплатна передача земельних ділянок з державної до приватної власності третіх осіб, неможливо надати їм належну оцінку та відповідно встановити, чи вибули спірні земельні ділянки з володіння держави без відома уповноваженого органу розпоряджатися вказаним майном, тобто поза його волею.

Задовольняючи позов шляхом витребування спірної земельної ділянки на користь держави, суд першої інстанції не досліджував питання того, чи не становитиме втручання в право відповідача на мирне володіння майном надмірний тягар для останнього.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

До Верховного Суду 21 листопада 2023 року заступник керівника Полтавської обласної прокуратури подав касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, у якій просив її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 22 січня 2020 року справа № 910/1809/18, від 14 листопада 2018 року справа № 183/1617/16, від 15 вересня 2020 року справа № 469/1044/17, від 19 травня 2020 року справа № 910/719/19, від 19 червня 2018 року справа № 922/2383/16, від 13 січня 2021 року справа № 264/949/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що вдавшись до оцінки стану досудового розслідування кримінального провадження, зокрема щодо встановлених доказів, які б указували на обставини, за яких спірні земельні ділянки вибули з володіння держави, суд одночасно вказує на неможливість надання належної оцінки правомірності втручання у право відповідача на мирне володіння майном.

Суд першої інстанції встановив обставини незаконного набуття третіми особами у власність земельних ділянок, оскільки відповідні накази ГУ ДГК у Полтавській області не виносились. Вказаний факт зафіксовано у висновку службової перевірки та поясненнях посадових осіб ГУ ДГК у Полтавській області. Вказані обставини підтверджуються висновком експертизи, проведеної у кримінальному провадженні.

Постанова про закриття кримінального провадження від 03 березня 2022 року, на яку посилався суд апеляційної інстанції, не долучена до матеріалів справи у порядку, визначеному для подання доказів.

Оскільки витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника, апеляційний суд не встановив жодної підстави неможливості витребування майна ОСОБА_1 відповідно до статті 388 ЦК України.

Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.

З огляду на те, що заволодіння земельними ділянками третіми особами відбулось поза волею їх власника в особі уповноваженого державою органу на розпорядження землями, останні не набули на них права власності і не можуть розпоряджатись ними.

Не спростувавши доводи прокурора про відсутність волі власника щодо передачі земельних ділянок третім особам, суд апеляційної інстанції безпідставно посилався на необхідність дослідження питання пропорційності втручання у право особи на мирне володіння майном.

Вказує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у лютому 2024 року, ОСОБА_1 заперечує проти доводів заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Відзив ОСОБА_1 мотивовано тим, що подання прокурором позову суперечить вимогам закону. Будь-які інтереси Сенчанської ОТГ на момент звернення до суду з указаним позовом порушені не були, оскільки спірні земельні ділянки не належали вказаній територіальній громаді.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2024 року поновлено заступнику керівника Полтавської обласної прокуратури строк на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

У лютому 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої 13 січня 2021 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером: :00:009:0368 площею 20 га з цільовим призначенням: для введення особистого селянського господарства. Номер запису про право власності: 38586485, дата державної реєстрації права власності 08 жовтня 2020 року, підставою для державної реєстрації стали відомомості з ДЗК, серія та номер 23614607, від 08 жовтня 2020 року.

Підставою внесення цього запису стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54494151, від 09 жовтня 2020 року (т. 1, а. с. 16-17).

Протягом 12-19 серпня 2020 року ОСОБА_1 придбав 10 земельних ділянок, площею 2 га кожна, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Вирішальненської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, на підставі таких договорів купівлі-продажу:

від 14 серпня 2020 року, укладеному з ОСОБА_2 щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0362. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року № 15094-СІ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Лазоренко О. О. 14 липня 2020 року за № 216125139 та згідно з інформацією з реєстру від 14 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 23-25);

від 18 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_3 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0364. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року № 15097-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215799517 та згідно інформацією з реєстру від 18 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 26-28);

від 13 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_4 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0365. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року № 15084-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215852271 та згідно з інформацією з реєстру від 13 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 29-31);

від 13 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_5 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0363. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року № 15096-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215803332 та згідно з інформацією з реєстру від 13 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 32-34);

від 19 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_6 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0359. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року № 15079-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215808359 та згідно з інформацією з реєстру від 19 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 35-37);

від 19 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_7 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0366. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року № 15085-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215836506 та згідно з інформацією з реєстру від 19 серпня 2020 року (т. 1 а. с. 38-40);

від 19 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_8 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0367. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року №15098-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215832507 та згідно з інформацією з реєстру від 19 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 41-43);

від 12 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_9 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0358. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року № 15078-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215839568 та згідно з інформацією з реєстру від 12 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 44-46);

від 12 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_10 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0360. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року № 15080-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215842353 та згідно з інформацією з реєстру від 12 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 47-49).

від 14 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_11 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0361. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області 06 липня 2020 року № 15093-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215848292 та згідно з інформацією з реєстру від 14 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 50-52).

У посвідчувальних написах, здійснених на кожному з указаних договорів, нотаріусом зазначено про перевірку належності продавцям земельних ділянок.

З листа ГУ ДГК у Полтавській області № 10-16-0.114-4254/2-20 від 14 серпня 2020 року встановлено, що на підставі доповідної записки начальника юридичного відділу Шаповалової К. Г. від 30 липня 2020 року виданий наказ від 31 липня 2020 року № 116 «Про проведення службової перевірки» у зв`язку з встановленням факту здійснення реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та реєстрації права власності на земельні ділянки з порушенням чинного законодавства (т. 1, а. с. 18-22).

На виконання вказаного наказу комісія ГУ ДГК Держгеокадастру у Полтавській області провела перевірку фактів, викладених у доповідній записці, під час якої встановила, що реєстрація земельних ділянок, зокрема, з кадастровими номерами :00:009:0362, :00:009:0364, :00:009:0365, :00:009:0363, :00:009:0359, :00:009:0366, :00:009:0367, :00:009:0358, :00:009:0360, :00:009:0361 в Державному земельному кадастрі та відповідно реєстрація права власності на зазначені земельні ділянки здійснена з порушенням чинного законодавства (т. 1, а. с. 18).

На підставі звернення в.о. начальника ГУ ДГК у Полтавській області 08 вересня 2020 року щодо виявлення факту підробки наказів про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою та щодо можливого порушення законодавства у сфері земельних відносин на території Лохвицького району Полтавської області, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості:

№ 0000189 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 358 КК України щодо виявлення факту підробки наказів про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою;

№ 0000126 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 КК України щодо можливого порушення законодавства у сфері земельних відносин на території Лохвицького району Полтавської області, вчиненого за попередньою змовою групою осіб;

№ 0000133 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частинами другою, третьою статті 190, частинами третьою, четвертою статті 358 КК України щодо можливого порушення законодавства у сфері земельних відносин на території Лохвицького району Полтавської області, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

В межах кримінального провадження № 0000126 постановою старшого слідчого СВ Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області від 13 вересня 2021 року у зв`язку з необхідністю проведення експертних досліджень відтисків печаток, якими засвідчені накази ГУДержгеокадастру в Полтавські області від 06 липня 2020 року за № 15078-СГ, № 15079-СГ, № 15080-СГ, № 15084-СГ, № 15085-СГ, № 15093-СГ, № 15094-СГ, № 15096-СГ, № 15097-СГ, № 15098-СГ була призначена технічна експертиза документів (т. 3, а. с. 35-40).

Згідно з висновком експерта від 06 жовтня 2021 року № СЕ-19/117-21/11941-ДД (пункти 1-20 розділу «Висновки») у наказах ГУ ДГК в Полтавські області від 06 липня 2020 року за № 15078-СГ, № 15079-СГ, № 15080-СГ, № 15084-СГ, № 15085-СГ, № 15093-СГ, № 15094-СГ, № 15096-СГ, № 15097-СГ, № 15098-СГ:

- відбитки прямокутного штампа «ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ______ спеціаліст відділу розпорядження землями сільськогосподарського призначення управління землеустрою та охорони земель _____ (прізвище) _______ (підпис) «__» ______ 20__р.» нанесено некліше прямокутногоштампа «ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ______ спеціаліст відділу розпорядження землями сільськогосподарського призначення управління землеустрою та охорони земель _____ (прізвище) _______ (підпис) «__» ______ 20__р.», експериментальні зразки якого надано для порівняння;

- відбитки круглої печатки «ДЕРЖАВНА СЛУЖБА УКРАЇНИ З ПИТАНЬ ГЕОДЕЗІЇ, КАРТОГРАФІЇ ТА КАДАСТРУ * ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ * ІДЕНТИФІКАЦІЙНИЙ КОД 39767930 * ДЛЯ ДОКУМЕНТІВ» нанесено некліше круглої печатки «ДЕРЖАВНА СЛУЖБА УКРАЇНИ З ПИТАНЬ ГЕОДЕЗІЇ, КАРТОГРАФІЇ ТА КАДАСТРУ * ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ * ІДЕНТИФІКАЦІЙНИЙ КОД 39767930 * ДЛЯ ДОКУМЕНТІВ» експериментальні зразки якого надано для порівняння (т. 3, а. с. 42-61).

Кримінальне провадження № 0000126 було об`єднано з кримінальним провадженням №0000189.

Постановою начальника СВ Лубенського РВП ГУ НПУ України в Полтавській області від 03 березня 2022 року закрито кримінальне провадження № 0000189 у зв`язку з відсутністю суспільної небезпечності злочину на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.

Також за фактом можливого порушення законодавства у сфері земельних відносин на території Лохвицького району Полтавської області, а саме реєстрації права власності на земельні ділянки розміром 2 га кожна, що розташовані на території Вирішальненської сільської ради, без погодження виготовлення технічної документації сільською радою та на підставі підроблених наказів ГУ ДГК в Полтавській області, до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 вересня 2020 року було внесено відомості за № 0000083 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України.

На момент вирішення спору у суді апеляційної інстанції кримінальне провадження № 0000083 завершено не було.

Позиція Верховного Суду

Правове регулювання спірних відносин

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає не в повній мірі.

Відповідно положень статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений статтею 118 ЗК України, який передбачає: подачу заяви до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування; надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно зі статтею 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Звертаючись до суду з вказаним позовом прокурор посилався на те, що треті особи у встановленому законом порядку до ГУ ДГК в Полтавській області для отримання у приватну власність земельних ділянок не зверталися, накази про затвердження їм документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність управлінням не видавалися. Однак, незважаючи на це, на підставі наказів, виданих від імені ГУ ДГК в Полтавській області невстановленими особами, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 передано із земель державної власності у приватну власність по 2 га землі для ведення особистого селянського господарства на території Вирішальненської сільської ради Лохвицького району та здійснено Державну реєстрацію права власності на 10 земельних ділянок, які відчужені на користь ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи неправомірність вибуття земельних ділянок з власності територіальної громади, прокурор просив про витребування землі відповідно до статті 388 ЦК України зі скасуванням державної реєстрації права власності ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, який підтримав Верховний Суд, зокрема у постановах від 13 вересня 2023 року у справа № 359/3912/15-ц (провадження № 61-3901св23), від 20 вересня 2023 року у справі № 206/2421/16-ц (провадження № 61-18150св21), захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), згідно з якими власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, в яких на підставі цих рішень виникли права, що були надалі відчужені.

Подібні за змістом правові висновки містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16 (провадження № 14-2цс21.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння позивач вправі доводити незаконність наказів про надання у власність земельної ділянки фізичній особі, без заявлення вимоги про визнання їх недійсними, оскільки таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які вони спрямовані.

З огляду на це, у зазначеній категорії справ питання неправомірності вибуття майна з власності, зокрема, комунальної чи державної, є предметом доказування у справі, а тому відповідні доводи підлягають доведенню позивачем та спростуванню стороною, яка їх заперечує, на загальних підставах.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд констатував наявність у матеріалах справи доказів на підтвердження того, що видача наказів про надання земельних ділянок у приватну власність на ім`я третіх осіб ГУ ДГК в Полтавській області не проводилася. Також суд вказав на відсутність у відповідних системах документообігу управління відомостей про те, що треті особи в передбаченому законом порядку зверталися із заявами про безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства.

Водночас, відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції не надав указаним доказам належної правової оцінки відповідно до статей 76-80, 89 ЦПК України, не перевірив належним чином доводи позивача про те, що земельні ділянки вибули з державної власності всупереч встановленого законом порядку, безоплатно та без відома органу, уповноваженого розпоряджатися вказаним майном.

Висновки про недоведеність відсутності волі власника землі та розпорядження нею суд апеляційної інстанції обґрунтовував постановою начальника СВ Лубенсього РВП ГУНП в Полтавській області від 03 березня 2022 року про закриття кримінального провадження № 0000189 на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, в межах якого тривало розслідування підробки наказів ГУ ДГК в Полтавській області про надання дозволів фізичним особам та розроблення документації із землеустрою на земельні ділянки, загальною площею 20 га, які в подальшому були продані ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що, закриваючи вказане кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні суспільної небезпечності злочину, а відповідно складу кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 190, частини третьої статті 58 КК України, начальник СВ Лубенсього РВП ГУНП в Полтавській області одночасно зазначив про наявність ознак цивільно-правових відносин, що відносяться до компетенції суду.

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що у вказаному кримінальному провадженні не зібрано доказів причетності третіх осіб та відповідача до факту неправомірного заволодіннями земельними ділянками, а також відсутні докази того яким чином та ким було вжито дії по безоплатній передачі земельних ділянок з державної до приватної власності, не є самостійною підставою для відмови у задоволенні цивільного позову про витребування майна.

Натомість матеріали цієї справи містять висновок експерта № СЕ-19/117-21/11941-ДД від 06 жовтня 2021 року за результатами проведення у кримінальному проваджені № 0000126 технічної експертизи документів, яким встановлено різницю з оригінальними відтисками кліше круглих печаток та прямокутних штампів, якими засвідчено накази ГУ ДГК в Полтавські області від 06 липня 2020 року за № 15078-СГ, № 15079-СГ, № 15080-СГ, № 15084-СГ, № 15085-СГ, № 15093-СГ, № 15094-СГ, № 15096-СГ, № 15097-СГ, № 15098-СГ (т. 3, а. с. 35-40).

Цьому висновку суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки як доказу. Хоча висновок експерта у кримінальному провадженні є допустимим доказом у цивільній справі, якщо містить інформацію щодо предмета доказування (постанова Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17).

Крім відсутності волі власника земельних ділянок на їх вибуття у приватну власність, позивач посилався на обставини підроблення документів, які стали підставою для реєстрації земельних ділянок за третіми особами, зокрема наказів ГУ ДГК в Полтавській області.

З Єдиного державного реєстру судових рішень у межах судового провадження № 1-кп/538/124/24 відомо, що за фактом можливого порушення законодавства у сфері земельних відносин на території Лохвицького району Полтавської області, а саме реєстрації права власності на земельні ділянки розміром 2 га кожна без погодження виготовлення технічної документації сільською радою та на підставі підроблених наказів ГУ ДГК в Полтавській області, до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 вересня 2020 року було внесено відомості за № 0000083 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України.

На момент вирішення спору у суді апеляційної інстанції кримінальне провадження № 0000083 завершено не було.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 08 травня 2024 року кримінальне провадження, внесене 09 вересня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000083 закрито на підставі пункту 3-1 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення (з нереабілітуючих підстав).

Отже, недоведеність ознак злочину, передбаченого частиною другою статті 190, частини третьої статті 58 КК України, лише у кримінальному провадженні № 0000189, саме по собі не спростовуєдоводи прокурора про вибуття земельних ділянок з державної власності всупереч волі власника земельних ділянок на підставі підроблених документів.

Як зазначено вище, закон не вимагає встановлення судом обставин незаконного вибуття майна власника у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, в яких на підставі цих рішень виникли права, що були надалі відчужені. У спорах про витребування майна суд має встановити такі обставини на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів.

У постанові Великої Палата Верховного Суду (постанова 23 листопада 2021 року № 359/3373/16-ц) зазначено, що під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони» (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 50), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження

№ 14-364цс19, пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення.

Перевірка зазначених вище фактів пов`язана зі встановленням фактичних обставин у справі та дослідженням доказів, що у визначених процесуальним законом випадках входить до компетенції суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

У зв`язку з цим справа підлягає направленню на новий апеляційний розгляд.

Під час нового розгляду, встановлюючи обставини порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суду апеляційної інстанції слід врахувати висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 686/14706/21: «ОСОБА_1, незаконно набувши право власності на земельну ділянку, через незначний період часу - два місяці відчужила її ОСОБА_2, за умов, які мали б викликати сумнів у останньої, і яка, проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом документів, що підтверджують право власності відчужувача на цю земельну ділянку, і за необхідності отримавши правову допомогу, мала б зважити на такі обставини при укладенні правочину купівлі-продажу земельної ділянки, а тому не можна вважати, що за таких обставин мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції».

Також слід звернути увагу, що держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності застосуванням передбачених законодавством заходів. Регулювання, наведене в Главі 29 ЦК України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Для витребування майно від особи, яка є останнім його набувачем, оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

Таким чином, захист права власності шляхом застосування віндикації та одночасного пред`явлення негаторного позову не допускається.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Таким чином, оскільки апеляційний суд не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, то відповідно до статті 411 ЦПК України Верховний Суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду та передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції належить:

- врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог норм матеріального і процесуального права;

- перевірити дійсність обставин, якими позивач обґрунтовував свої доводи про вибуття земельних ділянок з державної власності всупереч встановленого законом порядку, безоплатно та без відома органу, уповноваженого розпоряджатися вказаним майном;

- дати належну правову оцінку всім доказам, наявним у справі, а саме: доказам, які містять інформацію про можливе порушення законодавства у сфері земельних відносин на території Лохвицького району Полтавської області - реєстрацію за третіми особами права власності на земельні ділянки розміром 2 га кожна, що розташовані на території Вирішальненської сільської ради, на підставі підроблених наказів ГУ ДГК в Полтавській області;

- проаналізувати всі доводи, запереченням сторін;

- ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури задовольнити частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович