Справа № 342/1054/23
Провадження № 22-з/4808/59/24
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р.М.
Суддя-доповідач Девляшевський
04 липня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого Девляшевського В.А.,
суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.,
секретаря Струтинської Д.В.,
з участю: ОСОБА_1 та його представника Васютина Я.В. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_3 - адвоката Юркевич Христини Михайлівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Територіальний сервісний центр МВС № 7342 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС Головного сервісного центру МВС, про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності,
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 червня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката Юркевич Христини Михайлівни задовольнити. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Васютина Ярослава Володимировича задоволено частково. Рішення Городенківського районного суду від 21 березня 2024 року в частині задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та застосування наслідків його недійсності, витребування майна з чужого незаконного володіння та додаткове рішення цього суду від 16 квітня 2024 року скасовано. Ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Територіальний сервісний центр МВС №7342 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС Головного сервісного центру МВС, про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4440 грн судового збору за подання апеляційної скарги. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн.
25 червня 2024 року представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвокат Юркевич Х.М. подала заяву про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 40 000 грн.
Заява обґрунтована тим, що, в апеляційній скарзі представницею відповідачів зазначалося, що докази про фактичний розмір витрат на правничу допомогу будуть надані суду після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Відповідну заяву зроблено представником апелянта в судовому засіданні апеляційного суду до закінчення судових дебатів. Враховуючи вказане, а також надані в порядку та строки, передбачені ст.141 ЦПК України докази, просила заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити. Розгляд даної заяви проводити без її участі та участі апелянта.
Копія ухвала про внесення питання в судове засідання було направлено сторонам та їх представникам. Роз`яснено право подати до суду апеляційної інстанції свої міркування або заперечення стосовно стягнення на користь відповідача судових витрат.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Васютин Я.В. подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому зазначив про недоведеність належними доказами суми витрат відповідачів на правову допомогу.
Відповідачі та їх представник з невідомих причин в судове засідання не з`явились, хоча судові повідомлення їм були направлені.
Відповідно до частини 4 статті 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник проти задоволення заяви заперечили. Вимоги заявника про стягнення 40 тисяч гривень в тому числі гонорару успіху для компенсації витрат на правову допомогу вважають непропорційними об`єму роботи адвоката і витраченого часу на складання апеляційної скарги та участь у судових засіданнях апеляційного суду. ОСОБА_1 зауважила, що вона могла б погодитись на компенсацію відповідачам на правову допомогу у розмірі 5 000,00 гривень.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Згідно із частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з іншої сторони, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).
Як вбачається з матеріалів справи у апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просила стягнути з позивача судові витрати. У судових дебатах при розгляді справи в суді апеляційної інстанції представником відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвокатом Юркевич Х.М. було зроблено заяву щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу та надання доказів щодо понесених витрат в порядку ст.141 ЦПК України.
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду ухвалено 20 червня 2024 року. З заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу представник відповідачів звернулася 25 червня 2024 року, тобто в строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України. До заяви додано докази надсилання учасникам справи та докази понесених витрат на правничу допомогу.
Наявність договірних відносин між адвокатом Юркевич Х.М. та ОСОБА_3 підтверджується договором про надання правової допомоги №87-09/23 від 26.09.2023 (т.2 а.с. 222).
Згідно п. 5.1. вказаного договору детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом адвокату гонорару та фактичних витрат, пов`язаних з виконанням даного договору, окремо обумовлюється сторонами та може визначатися додатковими угодами до цього договору.
Додатком №1 до вказаного вище договору визначено рахунок №01/87-09/23 від 21.06.2024 з описом наданих послуг. До цих послуг включено: складання та подання до суду апеляційної скарги вартістю 12 000 грн (витрачено 6 годин, вартість 1 години 2 000 грн); участь адвоката в судому засіданні суду апеляційної інстанції 4000 грн (витрачено 2 години); клопотання про доручення доказів - 2000 грн (витрачено 1 годину); гонорар за прийняття рішення на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 22 000 грн. Всього 40 000грн (т.2 а.с.223).
Перелік та вартість послуг також підтверджується актом прийому передачі від 21.06.2024, підписаним відповідачем ОСОБА_3 та представником - Юркевич Х.М. (т.2 а.с.224). Також адвокатом надано квитанції про плату 40 000 грн згідно договору №87-09/23 від 26.09.2023 та копії ордерів на представництво інтересів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в Івано-Франківському апеляційному суді (т.2 а.с. 225, 121, 122).
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, враховуючи заперечення іншої сторони щодо розміру таких витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 8 000,00 грн та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000,00 грн.
Що стосується стягнення на користь відповідача гонорару за прийняття рішення на користь відповідачів у розмірі 22 000 грн, колегія суддів зазначає таке.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху». При цьому при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення між ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.
Такий правовий висновок закріплено в постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі 761/72/57/20.
Враховуючи, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення між ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», оцінюючи його на предмет пропорційності, необхідності, неминучості порівняно з фактично понесеними витратами на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що гонорар за прийняття рішення на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 22 000 грн не підлягає відшкодуванню.
Відтак, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову, обсягу виконаної адвокатами роботи, тривалості судових засідань, враховуючи вимоги розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу у 40 000 грн неспівмірний з наданими стороні справи послугами, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_3 - адвоката Юркевич Христини Михайлівни та стягнення на його користь з ОСОБА_1 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, що відповідатиме критерію розумної необхідності цих витрат.
Керуючись статтями 137, 141, 270, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Заяву представника ОСОБА_3 - адвоката Юркевич Христини Михайлівни задовольнити частково.
Ухвалити додаткове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 (ву АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 8 000,00 грн (вісім тисяч гривень) на відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Головуючий В.А. Девляшевський
Судді: В.М. Барков
Повний текст постанови складено 5 липня 2024 року.