ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/46/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В, Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Березюк А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2023 року в складі судді Янцовської Т.М. у справі № 46/13470/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Харківського головного регіонального управління Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство незалежних експертиз», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсною довідки-рахунку та стягнення збитків, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») в особі Харківського головного регіонального управління Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство незалежних експертиз» (далі- ТОВ «АНЕ»), третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсною довідки-рахунку та стягнення збитків, моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 26 грудня 2013 року він придбав автомобіль «Shevrolet», моделі «Aveo SF48Y», 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) НОМЕР_2 , на торгах, які було проведено АТ КБ «ПриватБанк».

Продаж оформлено за допомогою комісійної торгівлі на підставі довідки-рахунку, за якою продавцем виступила торговельна організація ТОВ «АНЕ». Оплату за оформлення довідки-рахунку здійснено АТ КБ «ПриватБанк», на рахунок якого він 24 грудня 2013 року перерахував 50000 грн.

Для реєстрації автомобіля в органах Державної автомобільної інспекції АТ КБ «ПриватБанк» видано лист від 26 грудня 2013 року про відсутність заборгованості перед банком за вищезазначеним автомобілем. Проте, при реєстрації транспортного засобу він дізнався про те, що на спірний автомобіль було накладено арешт, тобто, відповідачі не мали права відчужувати це майно.

Згідно з переданим позивачу при оформленні договору купівлі-продажу свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданим ГУ МВСУ в Харківській області, номер свідоцтва: НОМЕР_2 , власником зазначеного транспортного засобу є ОСОБА_2 .

Вважає, що договір-купівлі-продажу автомобіля, оформленого довідкою-рахунком від 26 грудня 2013 року, укладено ним під впливом обману з боку обох відповідачів, які приховали від нього факт наявності зареєстрованого арешту відносно цього автомобіля, а тому відповідно до статті 230 ЦК України наявні підстави для відшкодування збитків у подвійному розмірі.

Станом на грудень 2016 року з урахуванням індексу споживчих цін розмір спричиненої йому відповідачами шкоди складає 151700 грн. (50000 грн. х 303,4 = 51700 грн.), а тому наявні підстави для стягнення збитків у розмірі 304000 грн.

Також, неправомірними діями відповідачів йому спричинено моральну шкоду, розмір якої позивачем оцінено в 25000 грн. Зазначав, що АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «АНЕ» порушено його майнові права, оскільки він позбавлений можливості зареєструвати та використовувати даний транспортний засіб.

У березні 2017 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсною довідку-рахунку від 26 грудня 2013 року серії НОМЕР_3 , виданої ТОВ «АНЕ» на ім`я ОСОБА_1 , на підтвердження продажу за 50000 грн автотранспортного засобу марки «Shevrolet», моделі «Aveo SF48Y», 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) НОМЕР_2 ; стягнути солідарно з АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «АНЕ» 60000 грн збитків та 25000 грн моральної шкоди.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2019 року визнано недійсною довідку-рахунок від 26 грудня 2013 року серія НОМЕР_3 , видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство незалежних експертиз» на ім`я ОСОБА_1 , на підтвердження продажу останньому за 50000 грн автотранспортного засобу марки ««Sevrolet», моделі «Aveo SF48Y», 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) НОМЕР_2 , стягнуто солідарно: з АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «АНЕ» на користь ОСОБА_1 збитки в розмірі - 60000 грн, а також моральну шкоду в розмірі 25000 грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 березня 2021 року вказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

10 грудня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подано пояснення, в який позов просило залишити без задоволення.

Пояснення мотивовано тим, що позивачем не надано належних доказів придбання транспортному засобу на прилюдних торгах та продажу цього автомобіля, яке належить третій особі, саме як майна банку.

Довідка рахунок, який долучено позивачем, не є належним документом, що підтверджує право власності на спірне майно, а є лише документом, на підставі якого здійснюється реєстрація транспортного засобу.

Також, вказували про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки довідка рахунок була складено 26 грудня 2013 року, а з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 28 грудня 2016 року.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів що при укладенні оспорюваного правочину відповідачі мали умисел ввести його в оману, а тому підстави для визнання правочину та стягнення шкоди відсутні. Саме по собі наявність обтяження майна у вигляді арешту на рухоме майно не може бути підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним. Позивачем не доведено, а судом не встановлено, що на день укладення оспорюваного правочину АТ КБ «ПриватБанк» було обізнаним про наявність обтяжень на транспортний засіб, оскільки вказаний банк не є обтяжувачем ОСОБА_2 за борговими зобов`язаннями. Щодо позовних вимог до ТОВ «АНЕ», то суд першої інстанції виходив з того, що договір комісії є правочином щодо надання послуг, а не договором відчуження майна а тому позов в цій частині також є необґрунтованим.

17 травня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 на вказане судове рішення подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» як комітент передав, а ТОВ «АНЕ» як комісіонер прийняв на комісію автомобіль з накладеним на нього арештом, чим умисно порушено вимоги пункту 44 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, відповідно до якого на комісію не приймаються транспортні засоби або машини, щодо яких в установленому порядку повідомлено про накладення арешту.

Саме АТ КБ «ПриватБанк» передав йому автомобіль та видав лист від 26 грудня 2013 року про відсутність заборгованості перед банком за вищеозначеним автомобілем, чим введено його в омано щодо статусу придбаного транспортного засобу.

В судове засідання апеляційного суду сторони учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 20 червня 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

АТ КБ «Приватбанк» отримано 31 травня 2024 року в електронному кабінеті (а.с. 131);

ТОВ «Агенство незалежних експертиз» повідомлено шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті ХАС (а.с. 133);

ОСОБА_2 повідомлена шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті ХАС (а.с. 132).

19 червня 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про слухання справи у його відсутність (т.2, а.с. 139).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу «Chevrolet», моделі «Aveo SF48Y», 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 (том 1, а. с. 7).

24 грудня 2013 року ОСОБА_1 на рахунок АТ КБ «ПриватБанк» внесено 50000 грн, зазначення виду платежу: за купівлю конфіскату авто/нерухомість (том 1, а. с. 8).

Відповідно до довідки-рахунку від 26 грудня 2013 серія НОМЕР_3 , оформленою ТОВ «АНЕ», ОСОБА_1 придбав автомобіль марки «Chevrolet», моделі «Aveo SF48Y», 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_2 вартістю 50000 грн (том 1, а. с. 9).

26 грудня 2013 року керівником бізнесу «Споживчого кредитування» Харківського ГРУ ПАО КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 направлено лист до УДАІ МВС України в Київській області з проханням зареєструвати в органах ДАІ України автомобіль марки «Chevrolet», моделі «Aveo SF48Y», 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , який не має заборгованості за цим автомобілем перед ПАО КБ «ПриватБанк» (том 1, а. с. 10).

Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 03 січня 2014 року на транспортний засіб KL1SF48YE8B133558, реєстраційний № НОМЕР_4 , було накладено три обтяження:

- 12 лютого 2008 року - на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договором застави від 08 лютого 2008 року на суму 50000 гривень;

- арешт на підставі постанови державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ в Харківській області від 15 серпня 2013 року;

- 08 жовтня 2013 року - на користь ПАТ «Акцент-Банк» на суму 18879,76 доларів США (том 1, а.с. 11- 14).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 22 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2018 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, про визнання права власності та звільнення майна з під арешту залишено без задоволення (том 1 , а. с. 102-106)

Постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області (надалі Орджонікідзевський ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області) від 21 травня 2014 року у виконавчому провадженні № 32058969 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3185, виданого 8 листопада 2011 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 58 363 грн 22 коп автомобіль «Сhevrolet Aveo SF48Y», державний номерний знак НОМЕР_4 оголошено у розшук.

Постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області від 01 вересня 2016 року у виконавчому провадженні № 51870709 з примусового виконанню виконавчого листа № 644/472/13-ц від 11 вересня 2013 року по стягненню з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості у розмірі 332 154 грн 30 коп на вищевказаний автомобіль накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_2 .

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Відповідно до частини1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з частинами 1, 4 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина1 статті 203, частина 1 статті 215 ЦК України).

Згідно із частинами 2 та 3 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення норм статті 230 ЦК України дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміють умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення.

Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин.

Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

Правове регулювання відносин щодо купівлі-продажу транспортних засобів, здійснюється на підставі ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у нормах Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200), та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок № 1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки.

Відповідно до частин 1-4 статті 34 Закону України «Про дорожній рух» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Згідно з частинами 4,6 статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо). Порядок державної реєстрації транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Абзацами 4,6, 7 пункту 12 Порядку № 1200 передбачено, що оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у Державтоінспекції і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в Державтоінспекції. Видача (оформлення) підприємством, що здійснює комісійну торгівлю, довідок-рахунків під час реалізації транспортних засобів, що перебували у користуванні, здійснюється після нанесення таким підприємством на зворотному боці довідки-рахунка інформації про оціночну вартість такого транспортного засобу (номер та дата складення звіту про оцінку) та суб`єкта оціночної діяльності, який відповідно до Порядку проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2013 р. N 231, має право проводити оцінку для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства (номер сертифіката суб`єкта оціночної діяльності, дата його видачі, напрям (спеціалізація). Дія цього абзацу не поширюється на випадки, коли для визначення доходу від продажу (обміну) легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів за вибором платника податку - фізичної особи використовується їх середньоринкова вартість відповідно до статті 173 Податкового кодексу України, інших актів законодавства. Дія цього абзацу не поширюється також на випадки, коли дохід фізичної особи, яка відчужує рухоме майно у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда, які зареєстровані в Україні, відповідно до закону не підлягає оподаткуванню.

Пунктом 8 Порядку № 1388 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух") Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою:

довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби. У разі митного оформлення транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, які ввозяться на митну територію України, за електронною митною декларацією така декларація, засвідчена електронним цифровим підписом відповідальної посадової особи митного органу, передається за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем органам МВС. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Бланки довідок-рахунків, актів приймання-передачі транспортних засобів підприємств - виробників таких засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, за формами згідно з додатками 1 і 6 є бланками суворої звітності і виготовляються відповідно до порядку виготовлення бланків цінних паперів і документів суворого обліку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. N 283.

Відповідно до абзацу першого пункту 33 Поряду № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери

Отже, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 166/817/22.

У частині 3 статті 12, частинах 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)

Зважаючи, що ОСОБА_1 не доведено набуття права власності на спірне майно, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено, а позивачем не доведено наявність умислу в діях відповідача та введення позивача в оману, що мало бути б підставою для стягнення збитків.

Посилання ОСОБА_1 на лист АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якого банком було проінформовано про відсутність обтяжень, є необґрунтованим, оскільки згідно зі змісту цього листа, АТ КБ «ПриватБанк» зазначено про відсутність заборгованості саме у позивача перед Банком. Відомості про відсутність арешту та прав інших осіб вказаних лист не містить.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 24 червня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина