Справа № 405/9529/23
Номер провадження 2/404/205/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі - Коцюбі Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 16254-08/2022 від 23 серпня 2022 року у розмірі 39 000 грн., а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23 серпня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 16254-08/2022 від 23 серпня 2022 року шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

25 квітня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 25042023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором, укладеним між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна».

Відповідно до додатку 1 до договору факторингу, заборгованість відповідача за кредитним договором складала 39 000 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує і має заборгованість в загальному розмірі 39 000 грн., яку представник позивача просив стягнути.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 січня 2024 року справу передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Кіровського районного суду м. Кіровограда.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 лютого 2024 року прийнято з Ленінського районного суду м. Кіровограда матеріали справи, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

27 лютого 2024 року до суду від представника відповідача, адвоката Калініна С.К. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 5 500 грн.

Вказував про те, що відповідачем позов не визнається, а позивачем не надано належних доказів на підтвердження отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, про здійснення входу останньої на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, правила надання коштів у позику позивач не надав. Не надано доказів перерахування відповідачу коштів по кредитному договору, а саме: розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також зазначав, що будь-яких відомостей про виконання обов`язку кредитора з надання кредитних коштів та отримання їх відповідачем суду не надано, рахунок відповідача на який перераховано кредитні кошти та відомості щодо руху коштів за рахунком кредитодавця, на який мало бути здійснено повернення кредиту та процентів, суду також не надано. Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором, не є безпірним доказом наявності заборгованості, оскільки такі документи складаються одноособово стороною позивача, та не є первинними документами, які б підтверджували умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зміст зазначених доказів повністю залежить від волевиявлення кредитора або його правонаступника.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позову просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, представником відповідача, адвокатом Калініним С.К. подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що згідно договору про надання фінансового кредиту № 16254-08/2022 від 23 серпня 2022 року укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 , остання отримала фінансовий кредит в розмірі 10 000 грн. строком на 25 днів, з кінцевим терміном повернення кредиту 16 вересня 2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,75 % на добу.

Згідно графіку платежів, який є невід`ємною частиною до договору про надання фінансового кредиту, визначено дату видачі кредиту 23 серпня 2022 року, дату платежу 16 вересня 2022 року, кількість днів у розрахунковому періоді 25, сума платежу за розрахунковий період у розмірі 11 875 грн., суму кредиту за договором у розмірі 10 000 грн. та проценти за користування кредитом у розмірі 1 875 грн.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 01 грудня 2023 року боржник ОСОБА_1 заборгувала первинному кредитору ТОВ «ФК «Інвеструм» загальну суму заборгованості за кредитом 39 000 грн. , з яких заборгованість по тілу кредиту - 10 000 грн., 29 000 грн. - заборгованість за відсотками по кредиту.

25 квітня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 25042023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором, укладеним між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна».

Відповідно до додатку 1 до договору факторингу, заборгованість відповідача за кредитним договором складала 39 000 грн.

На підтвердження укладення договору про надання фінансового кредиту ТОВ «Росвен Інвест Україна» також надало лист про детальний опис дій, вчинених сторонами для укладення договору, в якому, зокрема, зазначено, що відповідач направила ТОВ «ФК «Інвеструм» заявку на отримання кредиту, у зв`язку з чим їй було надіслано повідомлення на номер телефону НОМЕР_1 з одноразовим ідентифікатором W2025, який вона ввела у відповідне поле сайту ТОВ «ФК «Інвеструм», чим підтвердила про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписаної нею з використанням одноразового ідентифікатора.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За правилами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до приписів ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Положеннями ч. 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У ч. 1 ст. 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За правилом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно вимог ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

За змістом ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, у приписах ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За правилом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

За змістом ч. 3, 4, 6, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, заповнення формуляра заяви (форми)

про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справи у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Зазначений правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22.06.2020 року (справа № 189/786/18), від 10.06.2020 року (справа № 658/4229/18).

Заперечуючи у відзиві проти позовних вимог, відповідач не визнала факту заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір та отримання нею коштів.

Суд, виходячи з доводів сторони відповідача та наданих доказів, дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, з яких можна було б встановити, що відповідач пройшла ідентифікацію у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Інвеструм» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону, який належить саме їй, факту заповнення формуляру заяви про прийняття пропозиції в електронній формі, а також підтвердження факту перерахування ТОВ «ФК «Інвеструм» коштів у розмірі та на умовах, визначених договором про надання фінансового кредиту.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 200/5647/18 зазначив, що належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту є виписка по картковому рахунку.

Разом з тим, позивач не надав до суду доказів щодо здійснення будь-якого руху коштів по картковому рахунку відповідача.

За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15.03.2023 р по справі № 300/438/18.

Наданий суду розрахунок заборгованості за кредитним договором, складений позивачем, не є належним та допустимим доказом на підтвердження наявності загального залишку заборгованості у відповідача за наданим кредитом та процентами, оскільки він не є первинним документом, який би підтверджував умови кредитування та суму заборгованості за договором про надання фінансового кредиту. Крім того, розрахунок не узгоджується з наданим графіком платежів, первісного кредитора, складений в межах встановленого строку кредитування.

Таким чином, суд позбавлений можливості вирішити позовні вимоги ТОВ «Росвен Інвест Україна» щодо стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом з урахуванням вище встановлених обставин справи та не доведення надання кредиту, а також укладання кредитного договору між ТОВ «ФК «Інвеструм» і відповідачем.

З урахуванням наведеного, надаючи правову оцінку поданим ТОВ «Росвен Інвест Україна» доказам на підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту, враховуючи заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що за відсутності належних та допустимих доказів того, що правочин укладено саме відповідачем, а не будь-якою іншою особою, та за відсутності її волевиявлення на укладання правочину і належних доказів отримання саме відповідачем вказаних кредитних коштів, доводи позивача щодо розміру нарахованої суми заборгованості за договором про надання фінансового кредиту не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Росвен Інвест Україна».

За встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту у визначеному ТОВ «Росвен Інвест Україна» розмірі задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача судових витрат по оплаті професійної правничої допомоги суд виходить з наступного.

За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За правилом п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Судом установлено, що між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» (Бюро) та відповідачем укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги, відповідно до умов якого Клієнт доручає, а Бюро приймає на себе зобов`язання надати Клієнту професійну правничу (правову) допомогу в обсязі та на умовах, що передбачені цим договором, за надання якої Клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) розмір якого, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього договору, з урахуванням Рекомендованих (мінімальних) ставок Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» № 3/2018 від 17.07.2018 року.

Відповідачем на підтвердження заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500 грн. надано: копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги, копію акта виконаних робіт (наданих послуг), копії платіжних інструкцій про те, що відповідач оплатила послуги професійної правничої (правової) допомоги Адвокатському бюро «Калінін і Партнери», квитанції з детальним переліком (описом) документів, що надіслані позивачу та відповідачу.

Суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, оцінивши рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до відшкодування, з урахуванням відсутності заперечень позивача щодо співмірності заявленої відповідачем суми компенсації витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що підтверджені належними доказами судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500 грн., понесені відповідачем у зв`язку з розглядом цієї справи, покладаються на позивача ТОВ «Росвен Інвест Україна».

З огляду на відмову у задоволенні позову судовий збір стягненню з відповідача не підлягає.

Керуючись ст. 12, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 5 500 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 18.06.2024 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда