КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 359/2440/23
провадження № 22-ц/824/3279/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Кредитної спілки «Кредит-Експерт» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2023 року в складі судді Борця Є. О.,

встановив:

14.03.2023 Кредитна спілка «Кредит-Експерт» (далі - КС «Кредит-Експерт») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31 липня 2021 року між КС «Кредит-Експерт» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №К-004/0272/17/21.

Згідно даного договору відповідач отримав кредит в сумі 15 000 грн строком на 15 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом згідно графіка платежів, що є Додатком №1 до договору.

Після 01.11.2022 повернення коштів за договором відповідачем не проводились.

На адресу відповідача було направлено лист-попередження з проханням у добровільному порядку погасити заборгованість, проте борг залишився непогашеним.

Станом на 14 березня 2023 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 12 856,23 грн, з яких:

- основний борг - 5 385,80 грн;

- відсотки, нараховані на суму основного боргу -7 470,43 грн.

У відповідності до пункту 5.1.9 кредитного договору №К-004/0272/17/21 від 31 липня 2021 року сума витрат, пов`язаних з підготовкою матеріалів заяви щодо стягнення заборгованості за договором, становить 2 684 грн.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму кредиту у розмірі 5 385,80 грн, 7 470,43 грн відсотків, 2 684 грн компенсації збитків, понесених у зв`язку з підготовкою матеріалів заяви щодо стягнення заборгованості , всього 15 540 грн 23 коп. Також просив стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684 грн.

07.04.2023 КС «Кредит-Експерт» подала заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Оскільки відповідачем було сплачено кошти в загальній сумі 4 200 грн, станом на 07.04.2023 за відповідачем рахується заборгованість в сумі 11 991 грн 19 коп. з яких:

- основний борг - 4 785,80 грн;

- відсотки, нараховані на суму основного боргу -3 521,39 грн.

- компенсація збитків у зв`язку з підготовкою матеріалів заяви щодо стягнення заборгованості - 2 684 грн.

24.04.2023 КС «Кредит-Експерт» подала заяву про зменшення розмір у позовних вимог.

Враховуючи, що з моменту подачі позовної заяви до розгляду справи пройшов 41 день, впродовж яких нараховувалися проценти, а також те, що відповідачем було сплачено кошти в загальній сумі 8 200 грн, станом на 24.04.2023 за відповідачем рахується заборгованість в сумі 8 452 грн 19 коп. з яких:

- основний борг - 4 785,80 грн;

- відсотки, нараховані на суму основного боргу - 982,49 грн.

- компенсація збитків у зв`язку з підготовкою матеріалів заяви щодо стягнення заборгованості - 2 684 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Кредит-Експерт» борг за договором про споживчий кредит №К-004/0272/17/21 від 31.07.2021 в розмірі 8 452,29 грн та витрати на оплату судового збору у розмірі 2 684 грн.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, в сумі недоплаченого боргу за щомісячними платежами згідно графіку за кредитним договором №К-004/0272/17/21 від 31.07.2021 від 31 липня 2021 року в сумі 145 грн.

Зменшити розмір стягнутого з відповідача судового збору з урахуванням розміру задоволених вимог.

Стягнути з позивача на користь позивача понесені судові витрати за подання апеляційної скарги.

Справу розглядати з повідомленням учасників справи.

Вказує, що не погоджується з оскаржуваним рішенням, оскільки під час його ухвалення суд керувався положеннями кредитного договору, що регулюють відповідальність за невчасне виконання грошового зобов`язання та положеннями ст. 610 - 614, 623,625 ЦК України, застосування яких прямо заборонено під час дії карантинних обмежень на території України до всіх боржників (споживачів) за кредитними договорами згідно положень п. 6 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про споживче кредитування».

Суду першої інстанції надавалися письмові пояснення, заперечення, копії квитанцій та перерахунок боргу з обґрунтуванням підстав недопустимості порушення імперативної норми права та застосування завищеної відсоткової ставки за кредитом до боржника під час дії карантинних обмежень, проте всі доводи сторони відповідача були залишені поза увагою.

Вказує, що судом не враховано розміру оплат відповідача в рахунок погашення боргу за кредитним договором, які склали 17 740 грн.

Враховуючи суму боргу за кредитом, згідно розрахунку позивача у розмірі 4 345 грн, суму грошових коштів сплачених відповідачем, після відкриття провадження у справі у розмірі 4 200 грн, вважає, що борг за кредитним договором складає 145 грн.

Вказані доводи були відхилені судом з мотивів того, що відповідач не вчасно сплачував грошові кошти, застосування положень договору, які регулюють відповідальність за невчасне виконання грошового зобов`язання є незаконним.

У відзиві на апеляційну скаргу КС «Кредит-Експерт» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що проценти за користування кредитом були стягнуті судом першої інстанції відповідно до умов п. 3.2 договору про споживчий кредит, а саме 0,180821918%, що становить 66% річних. Саме зазначена відсоткова ставка застосовувалася при розрахунку плати за користування кредитними коштами.

Посилаючись, що позивачем в порушення вимог закону було неправомірно збільшено процентну ставку за користування кредитом, відповідач будь-яких доказів про збільшення процентної ставки не надав.

Хибні висновки відповідача про збільшення процентної ставки ґрунтуються на його безпідставному твердженні, що до сплаті підлягає виключно сума процентів, зазначена у графіку платежів без врахування вимог законодавства та умов договору, а зміну суми нарахованих процентів він при цьому маніпулятивно пов`язує з відповідальністю за невчасне виконання грошового зобов`язання.

Сума процентів за користування кредитом, зазначена у графіку платежів, не є фіксованою. У разі порушення строків сплати сума процентів змінюється, оскільки змінюється сума кредиту на яку нараховувалися проценти та кількість днів нарахування процентів.

При цьому, розмір процентної ставки залишається незмінним та дорівнює 0,180821918%.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на вказане та те, що предметом позову є стягнення суми заборгованості у розмірі 8 452 грн 29 коп., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, клопотання про проведення розгляду справи за участю відповідача задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Конкретних обставин справи, які б стали підставою для застосування частини 3 ст. 369 ЦПК України, судом встановлено не було.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 31 липня 2021 року між КС «Кредит-Експерт» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про споживчий кредит №К-004/0272/17/21 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

За умовами вказаного договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику споживчий кредит у сумі 15 000 грн на засадах строковості, цільового використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором (п. 1.1).

Кредит надається строком на 15 місяців від дати отримання позичальником кредиту та діє до 31 жовтня 2022 року. У разі виникнення обставин, що унеможливлюють виконання всіх умов договору в зазначені строки (в тому числі, але не виключно , невиконання позичальником умов договору щодо повернення кредиту та сплаті процентів у встановлені договором строки), цей договір продовжує діяти до моменту остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань ( п. 10.1).

Сторони домовились, що надання і погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно Графіка платежів, що є Додатком №1 до договору. Сума процентів за користування кредитом, передбачена Графіком платежів, є дійсною за умови дотримання позичальником строків сплати, передбачених Графіком платежів У разі порушення строків сплати, передбачених Графіком платежів сума процентів за користування кредитом, яка підлягає сплаті, змінюється відповідно до п. 3. 2 договору в залежності від суми залишку кредиту та строку користування кредитом без внесення змін до Графіку платежів (п. 3.1).

Плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою та нараховується за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту позичальнику до дати закінчення строк у кредитування, зазначеної в п. 10.1 договору, але не пізніше дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування процентів здійснюється за кожен день користування кредитом з розрахунку 0,180821918% (що становить шістдесят шість % річних) на базу нарахування, яка визначається як:

залишок суми кредиту за умови відсутності у позичальника простроченої заборгованості з виплати основної суми кредиту, вказаної в п. 1 Графіка платежів;

суму кредиту, вказану в м. 1.1 договору за умови порушення позичальником умов п. 3. 1 договору, а саме наявності у позичальника простроченої заборгованості з виплати основної суми кредиту, вказаної в п. 1 Графіка платежів терміном більш ніж 3 календарні дні ( п. 3.2).

Прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно Графіка платежів) не зупиняє нарахування процентів протягом строку кредитування , визначеного п. 10.1 договору, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем. У разі порушення строків, передбачених п. 10.1 договору, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом щомісяця за процентною ставкою, передбаченою п. 3. 2 договору, не пізніше 25 числа поточного місяця до повної сплати суми кредиту ( п. 3.6).

Згідно Графіку платежів, сума кредиту за договором становить 15 000 грн, проценти за користування кредитом - 7 085,02 грн (а.с.6).

Як випливає з копії видаткового касового ордеру від 31.07.2021, ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в розмірі 15 000 грн, що не заперечується відповідачем (а.с. 7).

У період з серпня 2021 року до грудня 2022 року ОСОБА_2 сплачував грошові кошти за користування кредитом, що підтверджується наданим суду розрахунком (а.с. 11).

Станом на час звернення позивача до суду з даним позовом (14.03.2023) ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості було сплачено 16 540 грн, після звернення до суду - 8 200 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі у передбачений ним строк, тому є правові підстави для стягнення з нього на користь позивача суми не повернутих кредитних коштів в розмірі 4 785 грн 80 коп., боргу по сплаті процентів за користування ним в розмірі 982 грн, 49 коп. Крім того, на підставі п. 4 ст. 611 ЦК України у ОСОБА_1 виник обов`язок відшкодувати позивачу збитки, який він зазнав у зв`язку зі зверненням до суду в розмірі 2 684 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №569 від 08 березня 2023 року (а.с.14).

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За умовами укладеного між сторонами договору, кінцевим строком повернення позичальником позики є 31 жовтня 2022 року.

Установивши, що ОСОБА_1 не повернув в повному обсязі отримані у борг кошти, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з останнього суми заборгованості та процентів за користування грошовими коштами, нарахованими станом на 24 квітня 2023 року.

Відносно кінцевої дати нарахування процентів за договором позики колегія суддів виходить з наступного.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18), викладено правові висновки про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважала, що підстав для відступу від таких висновків немає.

Вирішуючи питання щодо можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування Велика Палата Верховного Суду зауважила, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.

У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.

У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).

Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.

У цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин, так само як і банку та вкладника у межах відносин за договором банківського вкладу.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19).

Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 57).

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

У справі, яка переглядається, умовами договору визначений строк погашення позики - 31 жовтня 2022 року.

У спірних правовідносинах передбачені сторонами у договорі позики проценти, як плата за наданий кредит, підлягають нарахуванню в межах погодженого сторонами строку повернення позики - до 31 жовтня 2022 року.

Нарахування процентів за користування позикою після закінчення строку, на який її надано, не відповідає законодавству, а тому відповідні доводи апеляційної скарги про незаконність висновків суду першої інстанції про задоволення позову щодо стягнення процентів за межами строку дії договору є обґрунтованими.

З огляду на неправомірність нарахування позикодавцем процентів за користування позикою після 31 жовтня 2021 року, з підстав, передбачених статтею 1048 ЦК України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.

Позовних вимог про стягнення процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування по справі не заявлено.

Судом встановлено, що відповідачем не було дотримано строки погашення кредиту, які були встановлені Графіком платежів.

За таких підстав при визначенні суми заборгованості, що підлягає сплаті, колегія суддів враховує наданий позивачем розрахунок, відповідно до якого станом на 31 жовтня 2022 року заборгованість відповідача по сплаті процентів становила 6 085,91 грн, по основному боргу - 7 635,80 грн, всього 13 721,71 грн (а.с.11).

08.11.2022 відповідачем сплачено - 3 000 грн, 01.12.2022 - 1 500 грн, всього 4 500 грн.

Таким чином, станом на дату звернення до суду з даним позовом (14.03.2023) у відповідача існувала заборгованість в загальній сумі 9 221,71 грн.

17.03.2023 відповідачем в рахунок погашення кредитної заборгованості сплачено 1200 грн, 07.04.2023 - 3000 грн, 22.04.2023 - 4 000 грн, всього 8 200 грн.

Сума заборгованості відповідача по кредиту та відсоткам на час розгляду справи становить 1 021,71 грн ( 9 221,71 грн - 8 200 грн).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції не застосував вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками, нарахованими після настання строку повернення позики, тобто після 31 жовтня 2022 року.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість наведених в апеляційній скарзі підстав апеляційного оскарження судового рішення у вказаній частині.

Відповідно до п. 5.1.9 укладеного між сторонами договору, позичальник, крім обов`язків, передбачених вищезазначеними пунктами договору, зобов`язаний: в разі невиконання/неналежного виконання позичальником умов договору, що обумовило звернення кредитодавця до суду з позовом про стягнення з позичальника боргу відповідно до умов договору чи здійснення стягнення боргу в позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом, відшкодувати кредитодавцю понесені ним збитки, пов`язані з підготовкою матеріалів заяви щодо стягнення заборгованості за договором. Зазначені витрати відповідно до абзацу 1) ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. При цьому сторони погодили, що сума витрат, пов`язаних з підготовкою матеріалів заяви щодо стягнення заборгованості за договором, дорівнює одному прожитковому мінімуму для працездатних осіб, станом на дату подачі заяви.

Судом встановлено, що позичальник не виконував належним чином свої обов`язки по поверненню отриманих в борг коштів разом з процентами у порядку, визначеному умовами укладеного з ним договору, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідно до платіжної інструкції №569 від 08 березня 2023 року, позивачем понесені витрати в сумі 2 684 грн, пов`язані з підготовкою матеріалів заяви щодо стягнення заборгованості за договором, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування вказаних витрат.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких підстав рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнення боргу по поверненню кредиту в сумі 5 768,29 грн (4 785 грн 80 коп. +982 грн 49 коп.) до 1 021,71 грн, а загального розміру заборгованості з 8 452 грн 29 коп. до 3 705 грн 71 коп.

Згідно з частиною першою, пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

З огляду на те, що до пред`явлення позову розмір заборгованості відповідача становив 11 905,71 грн ( 9 221,71 грн + 2 684 грн), грошові кошти в сумі 8 200 грн було сплачено після пред`явлення позову, судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позову ( 76,61 %) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 2 056,21 грн.

З КС «Кредит-Експерт» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 941, 68 грн.

Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Шляхом здійснення зарахування судових витрат по сплаті судового збору, з ОСОБА_1 на користь КС «Кредит-Експерт» підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 114,53 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2023 року змінити.

Зменшити суму боргу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Кредит-Експерт» за договором про споживчий кредит №К-004/0272/17/21 від 31 липня 2021 року з 8 452 грн 29 коп. до 3 705 грн 71 коп., а суму витрат на оплату судового збору з 2 684 грн до 1 114,53 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук