Справа №339/133/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2024 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту неприйняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просить встановити факт неприйняття спадщини її сином відповідачем ОСОБА_2 після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з його непроживанням на час відкриття спадщини.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона є дружиною спадкодавця, якому на праві власності належав будинок та господарські споруди по АДРЕСА_1 , у якому ОСОБА_3 проживав разом з нею

Їх син ОСОБА_4 , який з 2003 прописаний вказаному будинку, у будинку не проживав, оскільки ще у 2018 році переїхав на постійне місце проживання у Автономну республіку Крим.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.

Відповідно до вимог ЦК України, спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 стала вона та їх сини: ОСОБА_5 , який відмовився від спадкових прав на майно у її користь та ОСОБА_2 , який також не має претензій до спадкового майна, однак із певних об`єктивних причин не міг подати заяву про відмову від спадщини.

Оскільки відповідач не претендує на спадкове майно так, як проживає в іншому населеному пункті, не вчиняв ніяких дій щодо прийняття спадщини, тому вона із сином також домовилися, що вона приймає спадщину на все майно, що належало її чоловікові, а його батькові.

А тому тільки вважає, що тільки вона прийняла спадщину на все майно після смерті ОСОБА_3 , так як на день його смерті була зареєстрована та проживала разом із ним.

Проте, коли звернулася до нотаріуса із заявою про оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно, що належало спадкодавцю, отримала відмову, оскільки в матеріалах спадкової справи міститься інформація щодо наявності ще одного спадкоємця за законом, а саме відповідача, який на час смерті спадкодавця був зареєстрований разом із ним за однією адресою. Вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування всього житлового будинку не може через те, що відповідач 6уb зареєстрований із спадкодавцем за однією адресою на день його смерті.

Реєстрація відповідача за місцем проживання спадкодавця, в даному випадку не є свідченням прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_2 з 2003 року не проживає за вказаною адресою, а проживає у Автономній республіці Крим, а отже відсутній факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

У зв`язку із тим, що її сину після закінчення навчального закладу потрібно було мати прописку для оформлення на роботу, тому він у 2003 року з дозволу батька прописався у його будинку. Однак жодного дня там не проживав, оскільки жив та працював у м.Євпаторії АРК, тому його реєстрація носила суто формальний характер. Відповідач з часу прописки не проживав у цьому будинку, не приймав участь у витратах по утриманню дому та після смерті батька не брав участі у його похованні.

05 квітня 2024 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

10 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач в судове засідання не з"явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.42,44).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Частиною 1 статті 280 ЦПК України, передбачено, що суд суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи згоду позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що предметом розгляду справи є встановлення факту неприйняття спадщини відповідачем у зв`язку з його непроживанням на час відкриття спадщини.

Так, згідно зі статтями 1216,1217,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261,1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, шо у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 за час якого народилось двоє дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.8-9).

ОСОБА_3 на праві власності належало домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке він успадкував після смерті батьків та зареєстрував право власності (а.с.11-12, 15).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10) і після його смерті відкрилася спадщина на вказане майно, спадкоємцями якого за законом (через відсутність заповіту) є: його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 , які були зареєстовані у вказаному будинку, а також ОСОБА_5 , який на час смерті спадкодавця проживав окремо ( а.с. 16).

Як вбачається із спадкової справи, у встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини : ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не зверталися. Спадкову справу заведена на підставі заяви про прийняття спадщини позивача (а.с.14,33-34).

Отже, встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки звернулася з заявою про її прийняття до нотаріальної контори 30 січня 2024 (а.с.32), відповідач, який хоч і був зареєстрований разом зі спадкодавцем, але не проживав, не звертався до нотаріальної контори.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Судом встановлено, що на час смерті спадкодавця відповідач був зареєстрований за місцем фактичного проживання спадкодавця.

Водночас фактичне місце проживання відповідача було відмінним, він не проживала з батьком, його постійним місцем була м.Євпаторія АРК. Наведені обставини підтверджуються наданими в судовому засіданні доказами та показами свідків.

Як вбачається з акту обстеження матеріально- побутових умов проживання від 03 лютого 2024 року відповідач та його дочка ОСОБА_6 зареєстровані за вказаною адресою, але не проживають більше двох років та не проживали на час смерті ОСОБА_3 (а.с.13).

Зокрема свідок ОСОБА_7 підтвердив, що його його сім`я дружить з сім`єю позивача тривалий час і йому відомо про те, що відповідач ще у дитинстві проживав по місцю реєстрації, а вже досить багато років проживає в АРК з сім`єю. Дуже давно приїжджав у гості до батьків. На час смерті спадкодавця відповідач не проживав з ним та на похорон батька не приіджав.

Свідок ОСОБА_8 , невістка позивача, пояснила про те, що з моменту знайомства з чоловіком ОСОБА_5 ( 2004 року), його брат ОСОБА_2 не проживав у будинку батьків, він проживає за межами України та на похорон батька не приїджав.

Отже, оскільки відповідач в житловому будинку спадкодавця був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому відповідач як спадкоємець за законом не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , а отже не набув права на спадкове майно.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц , від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 , від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що на час відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 його син ОСОБА_2 постійно не проживав разом із спадкодавцем, хоча і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а також у визначений законом строк не подавав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

А тому обраний позивачем спосіб захисту прав є належним, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

На підставі наведеного ст. 1220-1223, 1268,1269 ЦК України, керуючись ст. 258-259, 263-265, 280-281 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт непроживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 - місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Суддя Головенко О.С.

Дата складання повного тексту рішення 31 травня 2024 року