Справа № 147/566/24
Провадження № 2/147/223/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Натальчук О.А.,

із секретарем Свистун А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Ободівської сільської ради Гайсинського району, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 2,94 га, кадастровий номер :01:004:0472, за межами населеного пункту с.Ободівка, право на яку належить померлій ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ВН №050661.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка, ОСОБА_2 , яка проживала в с.Бережанка Гайсинського району Вінницької області. Після смерті останньої залишилося спадкове майно, яке складається, у тому числі, із земельної частки (паю), яка належала померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), серія ВН №050661. Спадщину ОСОБА_1 прийняла, та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.10.2023. Для подальшого оформлення своїх спадкових прав на земельну ділянку, відповідно до частини 3 статті 118 Земельного кодексу України, позивач звернулась до Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області з заявою від 20.10.2023, зареєстрованою в книзі реєстрації вхідної документації за №683 від 20.10.2023, про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за рахунок земель, що були передані в колективну власність реформованого КСП «Світанок», на земельну ділянку № НОМЕР_1 , за межами населеного пункту с. Ободівка, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, (код цільового призначення 01.01), на території Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області.

23.11.2023 ОСОБА_1 отримала довідку за №906, про те, що її заява не була розглянута сесією сільської ради у зв?язку з не проведенням пленарних засідань.

30.01.2024 позивач звернулась до Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області з заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.10.2023.

01.04.2024 ОСОБА_1 повторно звернулась до Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про надання інформації стосовного її питання. Відповідно до листа Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області за №04-06/599 від 10.04.2024, її клопотання не розглядалося.

Згідно інформації розміщеної на сайті Ободівської сільської ради, останнє пленарне засідання Ободівської сільської ради відбулося 14.09.2023, а пленарне засідання на якому розглядалися земельні питання пройшло 30.03.2023. Тобто, сільська рада не розглядає жодних земельних питань більше ніж один рік. Пленарні засідання не проводяться.

Позивач зазначає, що для подальшого утримання та збереження майна їй необхідно оформити право власності на спадкове майно, проте іншого шляху, окрім визнання права власності на вказану земельну ділянку в судовому порядку не має, у зв?язку з бездіяльністю сільської ради.

??? На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 2,94 га, кадастровий номер :01:004:0472, за межами населеного пункту с. Ободівка, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, (код цільового призначення 01.01), розташовану на території Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, право на яку належала померлій ОСОБА_2 , на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серія ВН №050661. Також просила зареєструвати право власності у порядку спадкування за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,94 га, кадастровий номер :01:004:0472, за межами населеного пункту с. Ободівка, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.04.2024 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

07.05.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала та просила задовольнити.

Представник Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився. 06.05.2024 до суду від сільського голови надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача, проти задоволення заяви не заперечує.

Таким чином, суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, 18.06.2003 у віці 80 років померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.8).

До складу спадкового майна ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай) розміром 2,93 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Світанок», що належало померлій на підставі Сертифікату серії ВН №0502661 від 01.03.2000 р. (а.с.9).

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Стаття 525 ЦК УРСР визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР України (1963) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Так, так з метою реалізації своїх спадкових прав, ОСОБА_1 , 1956 р.н., звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.10.2023 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , а саме права на земельну частку (пай) в КСП «Світанок» с.Ободівка, Тростянецького району Вінницької області, розміром 2,93 в умовних кадастрових гектарах, належного померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0502661, виданого Тростянецькою районною державною адміністрацією Вінницької області 01.03.200 на підставі рішення тієї ж адміністрації №48 від 23.02.2000 (а.с.10).

Таким чином, позивач відповідно до норм діючого на той час законодавства (2003 року) оформила спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, яке зареєстровано в реєстрі за №1774.

Разом з тим позивач зазначає, що для подальшого оформлення своїх спадкових прав на земельну ділянку, відповідно до частини 3 статті 118 Земельного кодексу України, вона звернулась до Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області з заявою від 20.10.2023 про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.15).

23.11.2023 ОСОБА_1 повідомлено, що її заяву від 20.10.2023 розглянуто не було, жодних рішень щодо заяви не прийнято. Також зазначено що з 20.10.2023 не було проведено пленарних засідань Ободівської сільської ради 8 скликання (а.с.14).

30.01.2024 позивач звернулася повторно до Ободівського сільського голови із заявою про розгляд на черговій сесії Ободівської сільської ради питання щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.10.2023 (а.с.13)

01.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до Ободівської сільської ради із заявою, в якій просила надати відповідь про розгляд її заяви від 30.01.2024 (а.с.16).

Листом від 10.04.2024 за №04-06/599, сільський голова Ободівської сільської ради повідомив, що на підставі заяв ОСОБА_1 від 30.01.2024 відділом земельних ресурсів, житлово-комунального господарства, комунальної власності, архітектури, будівництва та благоустрою Ободівської сільської ради підготовлений проект рішення «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами с.Ободівка гр. ОСОБА_1 ». Однак, станом на даний час вказаний проект рішення не розглянутий на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, оскільки члени зазначеної постійної комісії звернення сільського голови ігнорують, в наслідок чого засідання комісії не проводяться протягом тривалого часу (а.с.11).

Таким чином, позивач вважає, що іншого шляху, окрім визнання права власності на вищезазначену земельну ділянку в судовому порядку не має, у зв?язку з бездіяльністю сільської ради.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Предметом у цій справі є визнання права власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 2,94 га, кадастровий номер :01:004:0472, за межами населеного пункту с. Ободівка, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, (код цільового призначення 01.01), розташовану на території Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, право на яку належала померлій ОСОБА_2 , на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серія ВН №050661.

З досліджених матеріалів справи та доводів ОСОБА_1 , суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту.

Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування, разом з тим, дослідженими судом та описаними вище документами підтверджено те, що ОСОБА_1 реалізувала спадкові права після смерті ОСОБА_2 у нотаріальному порядку, а саме отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.10.2023 року.

Верховний Суд зазначає, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності повторного звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Суд зазначає, що позивач, отримавши свідоцтво про право на спадщину, реалізувала своє право на спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Подальше звернення ОСОБА_1 до Ободівської сільської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою для подальшого оформлення своїх прав на земельну ділянку і не розгляд даної заяви органом місцевого самоврядування не свідчить, що позивач обрала належний спосіб захисту звернення до суду з зазначеними позовними вимогами, оскільки суд не у праві переймати на себе повноваження установ, органів державної влади та місцевого самоврядування, які наділені певними повноваженнями, які надані їм законом.

Разом з тим, чинне законодавство України регламентує порядок оскарження дій чи бездіяльності органів місцевого самоврядування. Так відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Порядок звернення до суду регламентований процесуальним законодавством, зокрема Кодексом адміністративного судочинства України. Так, стаття 2 КАС визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки нею реалізовано право на спакування, а між нею та відповідачем - Ободівською сільською радою не вбачається спору з приводу спадкового майна.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності, відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , громадянка України, місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Ободівська сільська рада Гайсинського району Вінницької області, місцезнаходження якої зареєстровано за адресою: с.Ободівка, вул.Ватутіна, 8, Гайсинський район Вінницька область, .

Повний текст рішення складено 13.06.2024.

Суддя О.А. Натальчук