Справа № 758/7623/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Т. В. ,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М., розглянувши подання державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Ніжника Владислава Валерійовича, заінтересована особа Акціонерне товариство «Сенс Банк», ОСОБА_1 - про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, -

В С Т А Н О В И В :

20 червня 2024 року державний виконавець Подільського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Ніжнік В.В. звернувся до Подільського районного суду міста Києва із вищезазначеним подання, у якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянку України ОСОБА_1 без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон до моменту виконання нею своїх зобов`язань.

В обґрунтування подання заявник зазначає, що на виконанні у Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Чуловського В.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 8288,29 дол. США.

У поданні державний виконавець вказував, що 22.09.2016 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Державним виконавцем 22.09.2016 та 22.02.2024 виносились постанови про арешт майна боржника, однак ОСОБА_1 рішення добровільно не виконує; заборгованість перед ПАТ «Альфа-Банк» не погашено, а ОСОБА_1 ухиляється від виконання покладених на неї зобов`язань.

Державний виконавець зазначає, що за даними Державних реєстрів у ОСОБА_1 об`єктів нерухомого майна немає. Належний ОСОБА_1 автомобіль було реалізовано в межах виконавчого провадження. Однак коштів від продажу автомобіля не вистачило для погашення заборгованості перед банком, з 2016 року платежі на погашення заборгованості не надходять.

Посилаючись на те, що державним виконавцем неодноразово направлялися вимоги на отримання інформації про залишок коштів на рахунках боржниці, але достатніх коштів виявлено не було, а також те, що у боржниці є можливість їздити за кордон, адже за відомостями Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 тричі перетинала кордон після 2022 року, державний виконавець звернувся до суду з даним поданням, в якому просив тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України як таку, яка ухиляється від виконання виконавчого напису нотаріуса.

Подання державного виконавця було призначено до розгляду невідкладно у порядку, встановленому ч. 4 ст. 441 ЦПК України.

У судове засідання викликався державний виконавець шляхом направлення електронної повістки. Однак, в судове засідання державний виконавець не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали подання, дійшов висновку про відмову у його задоволенні, зважаючи на таке.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів, що підлягають примусовому виконанню.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця (ч.4 ст.441 ЦПК України).

Судом встановлено, що на виконанні у Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Чуловського В.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 8288,29 дол. США.

Виконавчий документ на сьогоднішній день боржником не виконано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено.

Під час виконання виконавчого напису нотаріуса, виконавцем встановлено, що згідно інформації, наданої на запити державного виконавця майно, належне боржнику на праві власності, відсутнє.

Станом на день звернення до суду, боржником борги не сплачено, що за твердженням державного виконавця свідчить про ухилення боржника від виконання.

Відповідно до п. 19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому, саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, наданого державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню у силу ст.81 ЦПК України.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Проте, як вбачається із матеріалів подання, виконавцем не надано суду докази вчинення всіх можливих заходів забезпечення виконання рішення суду, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», перш ніж застосовувати обмеження боржника в праві виїзду за межі України.

Зокрема, доказів на підтвердження направлення і, відповідно, отримання боржником постанов державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень та про арешт майна боржника, до матеріалів подання не долучено.

Державний виконавець вважає, що боржник ухиляється від належного виконання судового рішення, у зв`язку з чим наявні законні підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України від 01 лютого 2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з вимогами ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» ("Gochev v. Bulgaria" від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення боргу слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав. Необхідною умовою для застосування тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. При цьому, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань за виконавчим написом нотаріуса повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Проте, державним виконавцем взагалі не обґрунтовано, яким чином застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України буде сприяти виконанню рішень суду та погашенню заборгованості.

Зважаючи на те, що факт ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань не доведений виконавцем належними, достовірними та достатніми доказами за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом», суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення подання.

Керуючись ст.ст. 260, 353, 441 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Ніжника Владислава Валерійовича, заінтересована особа Акціонерне товариство «Сенс Банк», ОСОБА_1 , про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 24.06.2024 року.

СуддяТ. В. Войтенко