Провадження № 2/643/294/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., представника позивача адвоката Кравцової С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне Товариство «Сенс Банк» (до зміни найменування Акціонерне товариство «Альфа-Банк»), до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Парковий-2», ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , треті особи: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , про визнання відповідачів іпотекодавцями, звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» (до зміни найменування АТ «Альфа-Банк»), в остаточній редакції позовних вимог просить (том 3, а.с. 48-52):

- визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ТОВ «Парковий-2», ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (відповідачі) іпотекодавцями за договорами іпотеки № 823/3-27/24/6-38 від 03.03.2006, № 823/3-27/24/6-37 від 03.03.2006, № 823/3-27/24/6-40 від 03.03.2006;

- звернути стягнення на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_1 ;

- задовольнити за рахунок продажу предмета іпотеки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 823/2-27/24/6-25 від 03.03.2006, за договором кредиту № 823/2-27/24/6-24 від 03.03.2006, за договором кредиту № 823/2-27/24/6-40 від 03.03.2006 з урахуванням висновку СОД на загальну суму14119108,64 грн.;

- визначити у рішенні спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 41 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну встановити на підставі Висновку про вартість майна Суб`єкта оціночної діяльності, що діє на підставі Сертифіката СОД від 21.02.2017 № 123/17, у розмірі: кв. АДРЕСА_3 - 215846,40 грн.; кв. АДРЕСА_4 - 345048,63 грн.; кв. АДРЕСА_5 - 317687,95 грн.; кв. АДРЕСА_6 - 226324,42 грн.; кв. АДРЕСА_7 405850,15 грн.; кв. АДРЕСА_8 292080,84 грн.; кв. АДРЕСА_9 285767,15 грн.; кв. АДРЕСА_10 296407,42 грн.; кв. АДРЕСА_11 470831,26 грн.; кв. АДРЕСА_12 308567,72 грн.; кв. АДРЕСА_13 -338968,48 грн.; кв. АДРЕСА_14 379246,33 грн.; кв. АДРЕСА_15 - 394538,52 грн.; кв. АДРЕСА_16 - 232565,82 грн.; кв. АДРЕСА_17 342008,56 грн.; кв. АДРЕСА_18 385363,21 грн.; кв. АДРЕСА_19 331368,29 грн.; кв. АДРЕСА_20 342008,56 грн.; кв. АДРЕСА_21 232565,82 грн.; кв. АДРЕСА_22 270566,77 грн.; кв. АДРЕСА_23 246204,27 грн.; кв. АДРЕСА_24 270566,77 грн.; кв. АДРЕСА_25 247766,20 грн.; кв. АДРЕСА_26 270566,77 грн.; кв. АДРЕСА_27 256908,81 грн.; кв. АДРЕСА_28 270566,77 грн.; кв. АДРЕСА_29 296407,42 грн.; кв. АДРЕСА_30 270566,77 грн.; кв. АДРЕСА_31 296407,42 грн.; кв. АДРЕСА_32 270566,77 грн.; кв. АДРЕСА_33 - 338968,48 грн.; кв. АДРЕСА_34 336428,20 грн.; кв. АДРЕСА_35 331368,29 грн.; кв. АДРЕСА_36 331368,29 грн.; кв. АДРЕСА_37 253846,35 грн.; кв. АДРЕСА_38 308567,72 грн.; кв. АДРЕСА_39 264486,62 грн.; кв. АДРЕСА_40 293367,34 грн.; кв. АДРЕСА_41 214325,36 грн.; кв. АДРЕСА_42 276788,65 грн.; кв. АДРЕСА_43 325288,14 грн.; кв. АДРЕСА_44 299726,94 грн.; кв. АДРЕСА_45 647165,42 грн.; кв. АДРЕСА_30 305843,82 грн.; кв. АДРЕСА_46 481428,75 грн.;

- стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 211786,63 грн. та витрати, пов`язані з оцінкою СОД, у сумі 24750,00 грн.

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

03.03.2006 між позивачем та ОСОБА_14 укладений договір кредиту № 823/2-27/24/6-24, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 175000,00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних.

З метою забезпечення кредитних зобов`язань ОСОБА_14 згідно з Іпотечним договором № 823/3-27/24/6-37 від 03.03.2006 позивачу в іпотеку передана нежитлова будівля літ. «А-2» загальною площею 1233,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Станом на 15.12.2017 заборгованість ОСОБА_14 за кредитним договором № 823/2-27/24/6-24 від 03.03.2006 становить 5714692,14 грн.

03.03.2006 між позивачем та ОСОБА_16 укладений договір кредиту № 823/2-27/24/6-25, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 145000,00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних.

З метою забезпечення кредитних зобов`язань ОСОБА_16 з майновим поручителем ОСОБА_14 укладений Іпотечний договір № 823/3-27/24/6-38 від 03.03.2006, згідно з яким позивачу в іпотеку передана нежитлова будівля літ. «А-2» загальною площею 1233,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Станом на 15.12.2017 заборгованість ОСОБА_16 за кредитним договором № 823/2-27/24/6-25 від 03.03.2006 становить 7391840,24 грн.

03.03.2006 між позивачем та ОСОБА_17 укладений договір кредиту № 823/2-27/24/6-27, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 150000,00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних.

З метою забезпечення кредитних зобов`язань ОСОБА_17 з майновим поручителем ОСОБА_14 укладений Іпотечний договір № 823/3-27/24/6-40 від 03.03.2006, згідно з яким позивачу в іпотеку передана нежитлова будівля літ. «А-2» загальною площею 1233,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Станом на 15.12.2017 заборгованість ОСОБА_17 за кредитним договором № 823/2-27/24/6-27 від 03.03.2006 становить 7646927,07 грн.

Згідно з постановою господарського суду Харківської області від 09.06.2009, ухваленою в справі № Б-48/67-09, ФО-П ОСОБА_14 визнаний банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

В ході здійснення ліквідаційної процедури стосовно ФО-П ОСОБА_14 Товарною біржою «Всеукраїнський торгівельний центр» 13.04.2013 проведені аукціони № 1 і № 2 з продажу майна боржника, а саме: нежитлових приміщень підвалу № 1, II, III, IV, V, VI, 1-го поверху № 1-:41, 10a, 6а, 5a, VII в літ «А-2», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , та нежитлових приміщень 2-го поверху № 1, la, 2, 3, 5:22, VIІI, IX в літ. «А-2», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі вказаних протоколів аукціону 26.04.2013 між ліквідатором Беляєвою О.В. та ОСОБА_15 були укладені договори купівлі-продажу майна боржника, а саме: нежитлових приміщень підвалу № 1, II, III, IV, V, VI, 1-го поверху № 1-:41, 10a, 6а, 5a, VII в літ «А-2», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , та нежитлових приміщень 2-го поверху № 1, la, 2, 3, 5:22, VIІI, IX в літ. «А-2», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, як стало відомо, ОСОБА_15 17.07.2014 передав нежитлові приміщення підвалу № 1, II, II, IV, V, VI, 1-го поверху № 1-:41, 10a, 6а, 5а, VII, 2-го поверху № 1, 1a, 2, 3, 5:22, VIII, IX в літ. «А-2», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , як внесок до статутного капіталу ТОВ «Стандарт-маркет».

В подальшому, рішенням Московського райсуду м. Харкова від 31.03.2016 у справі № 643/2668/16-ц встановлено, що між ОСОБА_13 та TOB «Стандарт-Маркет» 29.12.2014 у простій письмовій формі укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 1 на квартири АДРЕСА_1 . Зазначені квартири утворилися внаслідок проведеної ТОВ «Стандарт-Маркет» самовільної реконструкції нежитлової будівлі літ. «А-2» загальною площею 1236,6 кв.м., що знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний договір купівлі-продажу майнових прав № 1 визнаний дійсним та визнано право власності на квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на квартири АДРЕСА_47 , 35-37, АДРЕСА_48 , АДРЕСА_49 зареєстровано за ОСОБА_13

16.01.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно ПАТ «Укрсоцбанк» стало відомо, що: квартиру АДРЕСА_50 ОСОБА_13 продав ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2016, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мараєвою Я.В.; квартиру АДРЕСА_51 , ОСОБА_13 продав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2016, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Луценко В.С.; квартиру АДРЕСА_52 , ОСОБА_13 продав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2016, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мараєвою Я.В.; квартиру АДРЕСА_53 , ОСОБА_13 продав ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Луценко В.С.; квартиру АДРЕСА_54 , ОСОБА_13 продав ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2016, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мараєвою Я.В.; квартиру АДРЕСА_55 , ОСОБА_13 продав ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.2016, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мараєвою Я.В.; квартиру АДРЕСА_56 , ОСОБА_13 продав ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2016, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Молодчою Г.М.; квартиру АДРЕСА_57 , ОСОБА_13 продав ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.2016, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мараєвою Я.В.; квартиру АДРЕСА_58 , ОСОБА_13 продав ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2016, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Луценко В.С.; квартири АДРЕСА_59 , АДРЕСА_60 , АДРЕСА_61 , АДРЕСА_62 , АДРЕСА_63 , АДРЕСА_64 , АДРЕСА_65 , АДРЕСА_66 , АДРЕСА_67 , АДРЕСА_68 , АДРЕСА_69 , АДРЕСА_70 , АДРЕСА_71 , АДРЕСА_72 , АДРЕСА_73 , АДРЕСА_74 , АДРЕСА_75 , АДРЕСА_76 , АДРЕСА_77 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_78 , АДРЕСА_79 , АДРЕСА_80 , АДРЕСА_81 , АДРЕСА_82 , АДРЕСА_83 , АДРЕСА_84 , АДРЕСА_85 , АДРЕСА_86 , АДРЕСА_87 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , були передані 28.10.2016 ОСОБА_13 як внесок до статутного капіталу ТОВ «Парковий-2»; квартиру АДРЕСА_88 , ОСОБА_13 продав ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2016, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Луценко В.С.; квартиру АДРЕСА_89 , ОСОБА_13 продав ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 17.06.2016, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Кривошеною I.M.; квартири АДРЕСА_90 , були передані 16.12.2016 ОСОБА_13 як внесок до статутного капіталу ТОВ «Парковий-2»; квартири АДРЕСА_91 , ОСОБА_13 продав ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2016, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Луценко В.С.

Ураховуючи наведене, останні набули як права власності на майно, так і обов`язки, що пов`язані із обтяженням його іпотекою - забезпеченням виконання зобов`язань за кредитними договорами, укладеними з ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17

Квартири АДРЕСА_1 не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки вони створені з прив`язкою до вже існуючої заставленої нерухомості, з використанням її функціональних елементів. Вищевказані квартири утворилися внаслідок проведеної ТОВ «Стандарт-Маркет» самовільної реконструкції нежитлової будівлі літ. «А-2» загальною площею 1236,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки відповідно до договорів іпотеки.

Такої позиції притримується Судова палата у цивільних справах Верховного суду України (постанова від 06.07.2016 у справі № 6-1213цс16).

Згідно із ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

Ураховуючи наведене, до відповідачів, які є набувачами спірного нерухомого майна, перейшли обов`язки іпотекодавців, іпотека є для них дійсною.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та п. 4.1 укладених іпотечних договорів у разі невиконання позичальником зобов`язань за договором кредиту банк має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 зобов`язання за кредитними договорами не виконують, грошові кошти не сплачують. У процедурі банкрутства ОСОБА_14 жодних грошових коштів не надійшло.

Ураховуючи наведене, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 16.08.2016 відкрито провадження у справі (том 1, а.с. 59).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29.08.2018 закрито провадження у справі (том 3, а.с. 165-167).

Постановою Харківського апеляційного суду від 12.06.2019 скасовано ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 29.08.2018 (том 4, а.с. 152-156).

Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20.05.2020 залишено без змін постанову Харківського апеляційного суду від 12.06.2019 (том 5, а.с. 193-198).

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова Крівцова Д.А. від 03.08.2023 справу, яка надійшла з Октябрського районного суду м. Полтави, призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження (том 7, а.с. 4).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.12.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (том 7, а.с. 90).

Позиція учасників справи

Адвокат Чаплинський О.В., який діє в інтересах ОСОБА_12 , 10.08.2020 подав відзив, згідно з яким просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування зазначив, що спірні квартири не є предметом договорів іпотеки. Вартість предмета іпотеки є недоведеною. Спірну квартиру ОСОБА_12 придбала у ОСОБА_13 , який був їх власником на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 31.03.2016 у справі № 643/2668/16-ц. На дату укладення між вказаними особами договору купівлі-продажу спірної квартири, яка належить ОСОБА_12 , вказане вище рішення Московського районного суду м. Харкова від 31.03.2016 набрало законної сили та було чинним. ОСОБА_12 як добросовісний набувач мала всі підстави вважати, що таке рішення є законним, та правомірно очікувала, що ОСОБА_13 має право відчужувати вказане майно, а вона після придбання майна матиме змогу мирно ним володіти. Задоволення позовних вимог призведе до порушення права власності ОСОБА_12 на належні їй квартири (том 6, а.с. 47-53).

Інших заяв по суті справи не надходило.

Представник позивача в судовому засіданні 28.03.2024 позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала у повному обсязі. Зазначила, що з метою забезпечення зобов`язань ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за укладеними ними з позивачем кредитними договорами, ОСОБА_14 передав в іпотеку спірне нерухоме майно. В подальшому в ході процедури банкрутства ОСОБА_14 нерухоме майно було продано ОСОБА_15 , який в свою чергу передав нерухоме майно ТОВ «Стандарт Маркет». Внаслідок самовільної реконструкції нерухоме майно було перетворено в спірні квартири, право власності на які згідно з рішенням Московського районного суду м. Харкова було визнано за ОСОБА_13 . В подальшому вказане рішення було скасоване. ОСОБА_13 здійснив відчуження спірних квартир у власність відповідачів. Ураховуючи, що іпотека зберігає чинність для набувачів іпотечного майна, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідачі та треті особи в судове засідання 28.03.2024 не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином.

Виходячи з чинного процесуального законодавства України, зокрема положень ч. 5 ст. 4, ст. 12, 13, п. 2 ч. 1 ст. 43, ч. 1, 3 ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК, участь в судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд.

Ураховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явились у судове засідання.

Фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

АТ «Альфа-Банк» є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», що підтверджується даними передавального акту від 11.10.2019 (том 6, а.с. 91-97), Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 6, а.с. 98-101), протоколу позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-банк» № 4/2019 від 15.10.2019 (том 6, а.с. 110), рішення єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» № 5/2019 від 15.10.2019 (том 6, а.с. 111-112).

АТ «Альфа-Банк» перейменоване в АТ «Сенс Банк», що підтверджується даними Витягу з державного реєстру банків (том 6, а.с. 191).

03.03.2006 між позивачем та ОСОБА_14 укладений Договір кредиту № 823/2-27/24/6-24, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 175000,00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних (том 1, а.с. 47-49).

Згідно з Іпотечним договором № 823/3-27/24/6-37 від 03.03.2006, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту № 823/2-27/24/6-24 від 03.03.2006, укладеним між позивачем та ОСОБА_14 , останній передав позивачу в іпотеку нежитлову будівлю літ. «А-2» загальною площею 1233,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (том 1, а.с. 45-46).

Відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, станом на 15.12.2017 заборгованість ОСОБА_14 за кредитним договором № 823/2-27/24/6-24 від 03.03.2006 становить 5714692,14 грн. (том 3, а.с. 53-54).

03.03.2006 між позивачем та ОСОБА_16 укладений Договір кредиту № 823/2-27/24/6-25, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 145000,00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних (том 3, а.с. 67-68).

Згідно з Іпотечним договором № 823/3-27/24/6-38 від 03.03.2006, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту № 823/2-27/24/6-25 від 03.03.2006, укладеним між позивачем та ОСОБА_16 , ОСОБА_14 передав позивачу в іпотеку нежитлову будівлю літ. «А-2» загальною площею 1233,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (том 3, а.с. 65-66).

Відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, станом на 15.12.2017 заборгованість ОСОБА_16 за кредитним договором № 823/2-27/24/6-25 від 03.03.2006 становить 7391840,24 грн. (том 3, а.с. 55-57).

03.03.2006 між позивачем та ОСОБА_17 укладений Договір кредиту № 823/2-27/24/6-27, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 150000,00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних (том 3, а.с. 71-73).

Згідно з Іпотечним договором № 823/3-27/24/6-40 від 03.03.2006, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту № 823/2-27/24/6-27 від 03.03.2006, укладеним між позивачем та ОСОБА_17 , ОСОБА_14 передав позивачу в іпотеку нежитлову будівлю літ. «А-2» загальною площею 1233,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (том 3, а.с. 69-70).

Відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, станом на 15.12.2017 заборгованість ОСОБА_17 за кредитним договором № 823/2-27/24/6-27 від 03.03.2006 становить 7646927,07 грн. (том 3, а.с. 58-60).

06.07.2009 позивач звертався до Господарського суду Харківської області з вимогами до боржника ОСОБА_14 у справі № Б-48/67-09 про визнання ФО-П ОСОБА_14 банкрутом (том 3, а.с. 61-62).

Постановою Верховного Суду від 20.05.2020, ухваленою в даній справі, встановлено, що третій особі ОСОБА_14 на праві власності належало спірне іпотечне майно. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.06.2009 у справі № Б-48/67-09 ФОП ОСОБА_14 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Відповідачі є набувачами квартир у спірній будівлі, яка була продана в ході здійснення ліквідаційної процедури ФОП ОСОБА_14 (том 5, а.с. 193-198).

Як вбачається з постанови Вищого господарського суду України від 12.10.2010 у справі № Б-48/67-09, постановою господарського суду Харківської області від 09.06.2009, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.09.2009, визнано фізичну особу-підприємця ( ОСОБА_14 ) банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.05.2010 скасовано всі арешти, накладені на майно особи, яка визнана банкрутом, та всі інші обмеження щодо розпорядження його майном, зобов`язано АКБ «Укрсоцбанк», приватних нотаріусів видалити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна всі записи щодо знаходження активів особи-банкрута під обтяженням. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.07.2010 ухвалу господарського суду Харківської області від 17.05.2010 частково скасовано, в задоволенні заяви ліквідатора на дії учасників ліквідаційної процедури в частині зобов`язання приватних нотаріусів видалити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна всі записи щодо знаходження активів особи-банкрута під обтяженням, відмовлено, в іншій частині ухвалу господарського суду Харківської області від 17.05.2010 залишено без змін. На вказані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції АКБ «Укрсоцбанк» подав касаційну скаргу, в якій просив зазначені судові рішення скасувати повністю, відмовити в клопотанні ліквідатора про скасування арештів та заборон. В ході розгляду вказаної справи також встановлено, що АКБ «Укрсоцбанк» є кредитором банкрута за кредитними договорами на загальну суму 3572479,41 грн.; між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_14 укладено 03.06.2006 іпотечні договори № 823/3-27/24/6-37, № 823/3-27/24/6-38, № 823/3-27/24/6-39, № 823/3-27/24/6-40, предметом яких є передача в іпотеку у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами нежитлової будівлі літ. «А» загальною площею 1233 кв.м., яка належить ОСОБА_14 на праві власності. За наслідками касаційного перегляду касаційну скаргу АКБ «Укрсоцбанк» залишено без задоволення, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.07.2010 у справі № Б-48/67-09 залишено без змін (том 6, а.с. 56-57).

Згідно з актом приймання-передачі майна для формування статутного капіталу ТОВ «Стандарт-Маркет» від 17.07.2014, укладеного між учасником ТОВ «Стандарт-Маркет» ОСОБА_15 та директором вказаного товариства ОСОБА_18 , ОСОБА_15 передав як внесок для формування статутного капіталу товариства нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення підвалу № І, II, II, IV, V, VI; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1- 41, 10a, 6а, 5а, VII; нежитлові приміщення 2-го поверху № 1, 1a, 2, 3, 5-22, VIII, IX в нежитловій будівлі літ. «А-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (том 1, а.с. 13).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31.03.2016, ухваленим в цивільній справі № 643/2668/16-ц, визнаний дійсним Договір купівлі-продажу майнових прав № 1, укладений між фізичною особою та ТОВ «Стандарт-Маркет в простій письмовій формі 29.12.2014. Визнано за вказаною фізичною особою право власності на квартири АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 16-21).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 64380448 від 26.07.2016, право власності на вказані вище квартири на підставі вищезазначеного рішення суду зареєстровано за ОСОБА_13 . Відомості у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек щодо вказаного майна відсутні (том 1, а.с. 22-44).

Таким чином, на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 31.03.2016, ухваленого в цивільній справі № 643/2668/16-ц, право власності на спірні квартири набув ОСОБА_13 .

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 31.03.2016 у справі № 643/2668/16-ц скасоване рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.11.2016, що є загальновідомою обставиною, оскільки відповідна інформація розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є загальнодоступною для ознайомлення.

Постановою Верховного Суду від 20.06.2018 рішення апеляційного суду Харківської області від 10.11.2016 залишено без змін, що також є загальновідомою обставиною з наведених вище підстав.

Згідно з Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.01.2017, сформованих щодо буд. АДРЕСА_2 : кв. 1-3, 5, 7-33, АДРЕСА_92 зареєстровані на праві власності за ТОВ «Парковий-2» на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 31.03.2016 у справі № 643/2668/16-ц, протоколу загальних зборів від 21.10.2016, видавник ТОВ «Парковий-2», акту приймання-передачі нерухомого майна від 21.10.2016, видавник ТОВ «Парковий-2»; кв. 4 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2016; кв. АДРЕСА_93 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2016; кв. АДРЕСА_94 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 17.06.2016; кв. АДРЕСА_95 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2016; кв. АДРЕСА_96 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2016; кв. АДРЕСА_97 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.2016; кв. АДРЕСА_98 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2016; кв. АДРЕСА_99 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.2016; кв. АДРЕСА_100 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2016; кв. АДРЕСА_48 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2016; кв. АДРЕСА_101 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2016; кв. АДРЕСА_49 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2016; кв. АДРЕСА_102 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2016. Відомості про реєстрацію іншого речового права, державну реєстрацію іпотеки, державну реєстрацію обтяжень щодо вказаних вище квартир відсутні. Відомості у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек щодо вказаних вище квартир відсутні (том 1, а.с. 111-155).

Інших доказів суду не надано, клопотання про їх витребування не заявлялось. Ураховуючи засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац 3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» в редакції, яка діяла у період з дати укладення договорів іпотеки і до дати звернення позивача до суду з позовом).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, яка діяла у період з дати укладення договорів іпотеки і до дати звернення позивача до суду з позовом).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів. Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17, від 11.08.2021 у справі № 723/826/19, від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16, від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19).

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року) (постанова Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 202/8669/19).

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується (постанова Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі № 6-2776цс16).

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340).

Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 ).

За відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17).

Вказані у попередніх двох абзацах висновки щодо застосування норм права конкретизовані в п. 7.22. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17, в якій зазначено, що

«- скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення;

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

- запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;

- при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження».

Велика Палата Верховного Суду вважає, що у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що у справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки (п. 9.10., 9.11. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17).

ОСОБА_1 набула право власності на спірну квартиру за договором купівлі-продажу від 31 липня 2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до скасування заочного рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 травня 2018 року у справі № 202/3426/17, на підставі якого вказані особи набули право власності на спірну квартиру за набувальною давністю; суди не встановили обставин, які могли би свідчити про недобросовісність відповідача, навпаки вважали, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем. Відповідач ОСОБА_1 не могла передбачати наявність ризику того, що право власності на квартиру може бути припинено у зв`язку з тим, що рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 травня 2018 року про визнання за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру, виявиться незаконним і буде скасоване (постанова Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 202/8669/19).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірна квартира була придбана відповідачем ОСОБА_4 у 2015 році та відчужена останнім у 2020 році на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_1 за час відсутності відомостей про її обтяження іпотекою у відповідних державних реєстрах. Суд першої інстанції, врахувавши правові висновки Великої Палати Верховного Суду, надав належну правову оцінку обставинам відчуження спірного нерухомого майна на користь відповідачів, зокрема відсутності з 2013 року в державних реєстрах відомостей про обтяження майна іпотекою, а також наявності обставин, які б свідчили про усвідомлення відповідачами факту придбання саме іпотечного майна, дійшов загалом правильного висновку про недоведеність позивачем факту недобросовісності дій відповідачів при набутті права власності на спірну квартиру та наявності підстав для втручання в їх право власності у спосіб, заявлений позивачем. В контексті доводів касаційної скарги щодо недобросовісності дій відповідачів при відчуженні ОСОБА_4 спірної квартири на користь неповнолітніх дітей та її подальший поділ, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_4 набув право власності на спірний об`єкт нерухомості у 2015 році за відсутності відповідних відомостей у державних реєстрах про обтяження його іпотекою, безперешкодно користувався ним протягом 5 років та цілком вільно використав своє право на відчуження належної йому нерухомості. Обставин, які могли в свідчити про недобросовісність дій відповідачів судами попередніх інстанцій не встановлено та позивачем не зазначено. Посилання касаційної скарги на наявність з 2013 року судових спорів щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, що, на думку заявника, свідчить про можливість усвідомлення відповідачами негативних наслідків, колегія суддів відхиляє, як такі, що ґрунтуються на припущеннях (постанова Верховного Суду від 14.02.2024 у справі № 201/87/22).

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Учасниками справи не заперечувалось, що квартири, які є предметом спору в даній справі, утворені з нежитлових приміщень, що були предметом іпотеки. Вказана обставина встановлена судовими рішеннями у справі № 643/2668/16-ц, а також постановою Верховного Суду від 20.05.2020, ухваленою в даній справі. Ураховуючи наведене, суд вважає зазначену обставину доведеною.

Виходячи з предмету та підстав позову, ключовим питанням в даній справі є визначення того, чи є дійсною іпотека спірних квартир для відповідачів на підставі ст. 23 Закону України «Про іпотеку». Інші позовні вимоги є похідними від вимоги про визнання відповідачів іпотекодавцями.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вирішення вказаного питання залежить від встановлення або невстановлення судом недобросовісності набувачів спірних квартир - адже якщо набувачі добросовісно покладалися на дані реєстрів про відсутність прав інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень, тобто не знали і не мали знати про існування таких прав чи обтяжень, та діяли при цьому добросовісно, вони набувають право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Таким чином, ключове питання, відповідь на яке повинен надати суд під час вирішення даної справи чи були дії набувачів спірного нерухомого майна, у тому числі відповідачів, щодо набуття вказаного майна у власність недобросовісними.

Обов`язок доведення недобросовісності відповідачів, виходячи з приписів ст. 12, 13, 81 ЦПК України та п. 9.11. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17, покладається на позивача.

Судом встановлено, що іпотечні договори були укладені з ОСОБА_14 . В подальшому власники спірної нерухомості неодноразово змінювались.

Судовими рішення у справі № Б-48/67-09, які залишені без змін за наслідками їх перегляду судом касаційної інстанції, скасовано всі арешти, накладені на майно ОСОБА_14 , та всі інші обмеження щодо розпорядження його майном.

В Інформаційних довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованих щодо відповідачів, а також щодо попереднього власника ОСОБА_13 , зазначено про відсутність відомостей щодо обтяжень та іпотеки спірних квартир.

Будь-яких доказів того, що станом на час набуття спірного нерухомого майна у власність набувачів, були наявні відомості щодо обтяжень (іпотеки) зазначеного майна, суду не надано.

Таким чином, спірне нерухоме майно було набуто відповідачами у власність вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Суду не надано будь-яких доказів того, що під час набуття спірного майна у власність його набувачі, в тому числі відповідачі, були обізнані про наявність у позивача прав на вказане майно, зокрема права на обтяження спірного майна іпотекою.

Вирішуючи питання відносно того, чи доведено в ході розгляду справи недобросовісність відповідачів, суд також враховує наступне.

Виходячи з досліджених судом доказів, власники квартир неодноразово змінювались. Відповідачі придбавали квартири не безпосередньо у ОСОБА_14 , який уклав договори іпотеки, а у ОСОБА_13 .

Перед ОСОБА_13 власником квартир було ТОВ «Стандар-Маркет», до цього ОСОБА_15 .

Вказані обставини визнані позивачем у позові, який посилався на них в обґрунтування пред`явлених позовних вимог та зазначив, що ОСОБА_15 придбав спірне майно на аукціоні вході здійснення ліквідаційної процедури ОСОБА_14 .

Зазначені обставини встановлені також постановою Верховного Суду від 20.05.2020, ухваленою в даній справі, в якій зазначено, що відповідачі є набувачами квартир у спірній будівлі, яка була продана в ході здійснення ліквідаційної процедури ФОП ОСОБА_14 , якому на праві власності належало спірне іпотечне майно.

Крім того, вказані обставини також підтверджуються даними, викладеними в рішенні апеляційного суду Харківської області від 10.11.2016 та постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 643/2668/16-ц. Третьою особою у вказаній справі є ОСОБА_14 , що є загальновідомою обставиною, оскільки відповідна інформація розміщена в розділі «Стан розгляду справ» сайту «Судова влада України» та є загальнодоступною для ознайомлення. Судами апеляційної та касаційної інстанції встановлено, що згідно з постановою господарського суду Харківської області від 09.06.2009 по справі № Б-48/67-09 ФОП ОСОБА_14 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.10.2014 заява ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсними результатів аукціону у вказаній справі про визнання банкрутом задоволена частково. Визнані недійсними результати аукціону, проведеного 13.04.2013 товарною біржою «Всеукраїнський торгівельний центр» за протоколом проведення аукціону № 1, 2 з продажу нежитлових приміщень підвалу нежитлової будівлі літ. «А-2» загальною площею 1 233 кв. м, та нежитлових приміщень 2-го поверху №1, 1а, 2, 3, 5:22, VIII, IX в літ. «А-2». Визнано недійсними договори купівлі-продажу майна боржника від 26.04.2013, а саме: нежитлових приміщень підвалу №№ 1, II, III, IV, V, VI, 1-го поверху №№ 1-41, 10а, 6а, 5а, VII в літ. «А-2» та нежитлових приміщень 2-го поверху № 1, 1а, 2, 3, 5:22, VIII, IX в літ. «А-2», укладених між ліквідатором Бєляєвою О. В. та набувачем вказаного майна.

Таким чином, виходячи з доводів позовної заяви та досліджених судом доказів, спірне майно вибуло з власності ОСОБА_14 на підставі відповідних судових рішень в ході процедури його банкрутства (ліквідації). Продаж спірного майна була здійснена на аукціоні.

І хоча результати аукціону та відповідні договори купівлі-продажу спірного нерухомого майна, яке належало іпотекодавцю ОСОБА_14 , визнані недійними 14.10.2014, суду не надано доказів того, що під час придбання вказаного майна на аукціоні в квітні 2013 року набувач вказаного майна діяв недобросовісно та міг передбачати ризик подальшого визнання недійсними результатів аукціону і договорів купівлі-продажу спірного майна.

В подальшому право власності ОСОБА_13 на спірне майно, який здійснив його відчуження на користь відповідачів, виникле на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 31.03.2016.

І хоча вказане рішення скасоване апеляційним судом Харківської області 10.11.2016, станом на час укладення відповідних договорів купівлі-продажу з відповідачами-фізичними особами та акту приймання-передачі нерухомого майна з ТОВ «Парковий-2», зазначене рішення скасованим не було.

За таких обставин, як зазначено у вказаній вище постанові Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 202/8669/19, відповідачі не могли передбачати наявність ризику того, що їх право власності на квартири може бути обмежене іпотекою і припинено у зв`язку з тим, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 31.03.2016 про визнання за ОСОБА_13 права власності на спірні квартири, виявиться незаконним і буде скасоване.

Під час розгляду справи суду не надано доказів, які б могли свідчити про недобросовісність набувачів спірного нерухомого майна, зокрема відповідачів, та про фраудаторність укладених ними правочинів щодо набуття вказаного майна у власність.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що спірне нерухоме майно набуто відповідачами у власність вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Доказів, які б свідчили про недобросовісність відповідачів, суду не надано.

За таких обставин, як зазначено Великою Палатою Верховного Суду, право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне Товариство «Сенс Банк» (до зміни найменування Акціонерне товариство «Альфа-Банк»), до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Парковий-2», ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , треті особи: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , про визнання відповідачів іпотекодавцями, звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.06.2024.

Суддя Д.А. Крівцов