РІШЕННЯ

Іменем України

06.06.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Лозинському Т.-Р.А.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про стягнення коштів,-

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, посилаючись на те, що відповідачі проживають та зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 та користується послугами з теплопостачання. Між ними встановились фактичні договірні відносини щодо надання послуг в сфері теплопостачання. Для здійснення оплати за надані послуги відповідачам відкрито особовий рахунок. Однак, станом на 01.11.2020 р. за період з 01.02.2019 по 01.11.2020 року у відповідачів перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 6544,84 грн., яка не погашена, що підтверджується розрахунками заборгованості за послуги з централізованого опалення. Франківським районним судом м.Львова 05.03.2021 р скасовано судовий наказ про стягнення заборгованості.

На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з відповідачів 6830,79 грн. заборгованості, з урахуванням трьох процентів річних та інфляційних витрат, а також суму судових витрат.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.05.2022 року позовні вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго» задоволено та вирішено стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги теплопостачання води в розмірі 6544,84 грн., а також 3 % річних 143,21 грн.; інфляційні витрати 142,74 грн. та 2227 грн. сплаченого судового збору.

17.10.2023 року від ОСОБА_2 надійшла заява про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.01.2024 року заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 травня 2022 року у справі № 465/3101/21 - скасовано.

19.01.2024 року відповідачами подано заперечення на позовну заяву, вказують, що позивачем не надано жодного документа на підтвердження договірних відносин, зокрема відсутній договір про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води. За період 2019 та 2020 років кошти за послуги сплачувались регулярно згідно показників лічильника, який був встановлений в березні 2017 року. Крім того, вся сума, яку вимагає стягнути позивач нарахована ним за період більший ніж три роки до часу подання позову. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

14.02.2024 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідачів3% річних у розмірі 143,21 грн., інфляційні втрати у розмірі 142,74 грн., а також витрати по оплаті судового збору в сумі 2227,00 грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог.

Інші відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового розгляду.

Заслухавши думку учасників, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1 ст.5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго» відповідачам надаються послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Для здійснення оплати за надання послуг з теплопостачання відповідачу року був відкритий особовий рахунок.

Згідно Акту про фактичне проживання від 15.09.2016 року №45 виданої ОСББ «24 Меридіан», з виходом на місце було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 . Під час обстеження було встановлено, що в даній квартирі зареєстрований, але фактично не проживає ОСОБА_3 , 1956 року народження.

Згідно розрахунку за надану послугу централізованого теплопостачання у відповідачів перед позивачем станом на листопада 2020 року наявна заборгованість у розмірі 6 544,84 грн. Розрахунок заборгованості здійснювався за період з 01.07.2014 по 27.11.2020.

Згідно розрахунку позивача станом на 27.11.2020 сума інфляційних витрат, які підлягають стягненню з відповідачів становить 143, 21 грн., 3% річних становить 142,74 грн.

Так, відповідачі оспорюють також спосіб нарахування та розмір заборгованості, що нарахована позивачем за надання таких послуг за спірний період.

Так, у відповідності до ч.2 ст.4 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" власники (співвласники) приміщень у будівлі, в якій окремі приміщення є самостійними об`єктами нерухомого майна, у разі приєднання такого будинку (будівлі) до зовнішніх інженерних мереж або обладнання такого будинку (будівлі) системою автономного теплопостачання, автономного гарячого водопостачання, автономного водопостачання зобов`язані забезпечити оснащення належних їм приміщень вузлами розподільного обліку відповідно теплової енергії, гарячої води, питної води, крім випадків, передбачених частинами п`ятою - сьомою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.9 Закону комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Частиною 1 ст.10 Закону також передбачено, що у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті.

Згідно зі ст.19 Закону України «Про теплопостачання», яка визначає основні принципи господарювання у сфері теплопостачання, споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Стаття 24 цього Закону передбачає, що захист прав споживачів теплової енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюється цим Законом, Законом України «Про захист прав споживачів», іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону №2119-VIII обсяги спожитої у будівлі гарячої, питної води, визначені за допомогою вузлів комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляються між споживачами з урахуванням того, що:

1) у разі якщо частина води була витрачена на полив клумб і газонів, прибирання місць загального користування тощо та/або гарячої води - на прибирання місць загального користування тощо, обсяг відповідно питної, гарячої води, що розподіляється між споживачами, зменшується на обсяг, витрачений на такі загальнобудинкові потреби, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку;

2) у разі якщо приміщення всіх споживачів у будівлі оснащені вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби) розподіляється між споживачами відповідно до обсягу споживання за показаннями вузлів розподільного обліку.

Якщо виникає різниця між показаннями вузла комерційного обліку та обсягом гарячої, питної води, визначеним як сума показань вузлів розподільного обліку, така різниця розподіляється відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Позивачем подається відомість на оплату послуг з центрального опалення за період з 01.07.2014 по 27.11.2020. У відомості встановлено розрахунки за опалення та опалення місць загального користування, при цьому не зазначено яка частка в цій оплаті є за послуги гарячого водопостачання.

Суд приходить до висновку, що розрахунки заборгованості, подані ЛМКП «Львівтеплоенерго» не містять належної інформації щодо способу нарахування заборгованості, не містять показників загальнобудинкового лічильника опалення та лічильника обліку гарячої води, містять вибіркові, часткові дані, необхідні до зазначення у такого роду актах.

В матеріалах справи відсутні докази щодо зняття помісячних показників загального будинкового лічильника обліку гарячого водопостачання.

Крім цього, жодних інших доказів, які б стверджували про правильний разрахунок здійснених нарахувань позивачем не надано, хоча перешкод у цьому у позивача не було. Фактично позивачем лише надані розрахунки заборгованості, про стягнення якої вони просять, яка здійснена відповідно до нормативно правових актів, однак без належних доказів надання послуг, відповідно до цих же нормативно правових актів.

Відповідачами заперечується наявність заборгованості у розмірі 6 544,84 грн. за спірний період. Крім цього, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачами протягом спірного періоду здійснювалась оплата послуг щомісячно.

Відповідно такі розрахунки заборгованості та інші докази, за наявності заперечень з приводу надання та отримання послуг, про стягнення заборгованості за які подано позов не можна вважати належними доказами на підтвердження надання відповідних комунальних послуг, надання їх відповідної кількості та якості, правильності нарахування заборгованості за надані послуги.

З вищенаведеного слід прийти до висновку, що розрахунки заборгованості, подані ЛМКП «Львівтеплоенерго» не містять належної інформації щодо способу нарахування такої, не містять показників загальнобудинкового лічильника опалення та лічильника обліку гарячої води, містять вибіркові, часткові дані, необхідні до зазначення у такого роду актах.

Вимоги позивача про стягнення з відповідачів суми інфляційних витрат, які становлять 143, 21 грн. та 3% річних становить 142,74 грн., не підлягають задоволенню, з огляду на похідний характер цих вимог з вимогою про стягнення суми осново боргу.

Таким чином, оскільки відповідачами заперечувалась наявність заборгованості за послуги з централізованого опалення та постання гарячої води за спірний період, в ході судового розгляду судом встановлено, що позивачем не доведено належними доказами обсяг поставленої відповідачам теплової енергії та гарячої води, не спростовано доводи відповідача про оплату послуг згідно даних лічильника, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволені позовних вимог, понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

вирішив:

у задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про стягнення коштів відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 червня 2024 року.

Суддя Ванівський Ю.М.