Справа № 135/561/24
Провадження № 2/135/226/24
РІШЕННЯ

іменем України

18.06.2024 м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., секретар судових засідань Мазур А.О., за участю представника позивача - адвоката Басараб О.Д., представника третьої особи - Таран В.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Басараб Олена Дмитрівна, до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Ладижинської міської радиГайсинського району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Басараб О.Д., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Ладижинської міської радиГайсинського району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 . Від шлюбу у сторін народилися діти: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя з ОСОБА_3 не склалося у зв`язку з протилежними поглядами на шлюб та сім`ю. ОСОБА_3 нехтує сімейними цінностями, не розуміє та не хоче розуміти сутність проблем, які виникають у сім`ї, не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин, тому в січні 2024 позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 06.03.2024 у справі №135/103/24 шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу спільні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишилися проживати разом з позивачем.

Ухилення матері ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків відносно дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджується наступними доказами: довідкою закладу дошкільної освіти ясла-садок комбінованого типу №8 «Ромашка» №24 від 26.04.2024, з якої видно, що мати ОСОБА_3 участі у вихованні сина не приймає; довідкою відділу освіти Ліцей №3 Ладижинської міської ради Вінницької області №01-39/218 від 26.04.2024, з якої видно, що мати ОСОБА_3 участі у вихованні ОСОБА_4 не бере, не відвідує батьківські збори та шкільним життям дитини не цікавиться.

Відповідач ОСОБА_3 ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дітей, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти.

Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача.

Мати ОСОБА_3 в житті дітей відсутня повністю, з часу розірвання шлюбу та проживання дітей з позивачем відповідач жодним чином не бере участі у їх вихованні, лікуванні та розвитку в цілому, не вітає дітей з днем народження та іншими святами.

Зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання дітей матір`ю, свідоме нехтування нею своїми обов`язками.

У зв`язку з викладеним, позивач просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 06.05.2024 відкрито провадження у цивільній справі, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.06.2024 закрито підготовче провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Басараб О.Д. заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, 03.06.2024 від відповідача надійшла заява, у якій вона не заперечує проти задоволення позовної заяви та просить проводити розгляд справи за її відсутності, оскільки не має можливості з`явитися у підготовче і судове засідання.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Ладижинської міської радиГайсинського району Вінницької області Таран В.В. в судовому засіданні зазначила, що комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Ладижинської міської ради було розглянуте питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Відповідач ОСОБА_3 під час засідання комісії присутня не була, будь-яких пояснень не надавала, комісією було досліджено зміст позовної заяви, довідки з навчальних закладів та акт обстеження умов проживання дітей за адресою проживання з батьком, та прийняте рішення про необхідність направлення до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав.

З`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши доводи позивача та його представника, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 серпня 2012 року сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , перебували у зареєстрованому шлюбі.

В шлюбі у сторін народилися діти: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 06.03.2024 у справі №135/103/24 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірваний, та визначене місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Малолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час зареєстровані і проживають разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею 4Б класу Ліцею №3 Ладижинської міської ради Вінницької області.

Згідно довідки Ліцей №3 Ладижинської міської ради Вінницької області №01-39/218 від 26.04.2024, мати ОСОБА_3 участі у вихованні ОСОБА_4 не бере, не відвідує батьківські збори та шкільним життям дитини не цікавиться.

Малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує ЗОД ясла-садок комбінованого типу №8 «Ромашка».

Згідно довідки закладу дошкільної освіти ясла-садок комбінованого типу №8 «Ромашка» №24 від 26.04.2024 ОСОБА_5 відвідує ЗДО №8 «Ромашка» з 20.04.2021 року по теперішній час. Батько ОСОБА_2 приймає участь у вихованні свого сина, щоденно приводить та забирає дитину з дитячого закладу, приймає участь у всіх загально садових заходах, відвідує батьківські збори. Мати участі у вихованні сина не приймає.

Виконавчим комітетом Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області (рішення №298 від 29.05.2024) вирішено подати Ладижинському міському суду Вінницької області висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_3 відносно малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30 травня 2024 року орган опіки та піклування виконкому Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області надав висновок від 29.05.2024 щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обґрунтовуючи тим, що мати самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я, фізичний, розумовий та моральний розвиток дітей, не цікавиться успіхами дітей, станом здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, лікування, не забезпечує в повному обсязі доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини (частина перша статті 164 СК України).

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і матір`ю (батьком) конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.

У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок проте, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №686/16892/20, від 07.12.2022 у справі №562/2695/20, від 03.08.2022 у справі №306/7/20, від 11.01.2023 у справі №461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Під час розгляду справи позивачем не доведено та судом не встановлено, що ОСОБА_3 систематично, незважаючи на заходи попередження, відомості про вжиття яких відсутні, продовжує злісно та свідомо ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків. Такі обставини не підтверджені відповідними доказами, зокрема, щодо застосування до останньої заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, органу опіки та піклування, місцевого самоврядування, притягнення її до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, проведення бесід тощо.

Та обставина, що після розлучення сторін матеріальним забезпеченням дітей, їх вихованням і розвитком займається батько, не свідчить безумовно про те, що матір дітей не бажає брати участь в утриманні та вихованні дітей, тобто свідомо та умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками. Водночас суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено факту ухилення відповідачки від участі у матеріальному забезпеченні дітей, зокрема, шляхом звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину тощо.

Отже, позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які він посилається, як на підставу для задоволення позову, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

При цьому, відповідач ОСОБА_3 до суду жодного разу не з`явилася, обставини справи не підтвердила та не спростувала.

Щодо визнання відповідачкою ОСОБА_3 позову про позбавлення її батьківських прав відносно її дітей, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Визнання особою позову про позбавлення її батьківських прав не може бути єдиною підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини, та в цьому випадку порушує права та інтереси малолітньої дитини. Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 22.11.2023 у справі №214/5134/22.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 10.11.2023 у справі №401/1944/22, згідно якої, заява відповідача, в якій вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнала позов про позбавлення її батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства й не відповідає інтересам дитини. Саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених ч.1 ст.164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Відтак, оцінюючи обставини в межах вказаної справи у сукупності із зібраними доказами, суд приходить до переконання, що у даному випадку подана відповідачем заява про визнання позову не може слугувати єдиною і безумовною підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відмова батьків від дитини суперечить загальним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 04.10.2021 у справі №686/16902/20 йде мова про те, що позбавлення батьківських прав несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, у зв`язку із чим є крайнім заходом, який застосовується у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх і переконливих доказів, що характеризують особистості батька та/або матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Постановою Верховного Суду від 06.10.2021 у справі №461/5125/20 визначено, що при розгляді справ про позбавлення батьківських прав обов`язковою є наявність письмового висновку органу опіки та піклування, участь його представника у судовому засіданні. У висновку органу опіки та піклування повинні міститися дані про умови проживання дитини, відомості про відносини між батьками, успішність дитини, стан її здоров`я, а також посилання на всі документи, на підставі яких він зроблений. Документи, якими обґрунтований висновок, відповідно до ст. 19 СК України мають бути додані до нього, зокрема акт обстеження умов проживання дитини з відомостями щодо складу сім`ї, життєвопобутових і санітарно-гігієнічних умов, матеріального стану сім`ї.

При цьому, такий висновок не є обов`язковим для суду і він може не погодитися з ним, якщо вважатиме, що він є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дитини, що визначено ч.6 ст. 19 Сімейного кодексу України.

Як зазначено у постанові Верховного суду від 15.04.2021 у справі №243/13191/19-ц, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей.

Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наданий на виконання ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 30.05.2024 висновок органу опіки та піклування зроблений без проведення ретельної перевірки та ґрунтується лише відомостях, які вказані позивачем у позові та на відомостях довідок навчальних закладів та акту обстеження умов проживання дітей, який до того ж до матеріалів справи не долучений, органом опіки та піклування не з`ясовувалася думка дітей щодо позбавлення батьківських прав.

За таких обставин, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є формальним, недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини (ст. 19 СК України), у зв`язку з чим не приймає його до уваги при вирішенні даного спору.

Отже, суд констатує, що незважаючи на посилання позивача на невиконання відповідачкою батьківських обов`язків, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження обставин, викладених позивачем, а також висновку органу опіки та піклування.

Крім того, впродовж у своїх постановах Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що дитина має бути заслухана, а її думка врахована судом.

Згідно з частинами 1 та 2 другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у параграфі 59 рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 «Савіни проти України» (заява №39948/06).

Зважаючи на те, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на день розгляду справи досягла 10 років, в підготовчому судовому засіданні судом було ухвалено про допит її в суді для з`ясування її думки щодо позбавлення батьківських прав відповідачки, та було зобов`язано позивача забезпечити її участь у судовому засіданні, проте позивачем явка доньки до суду забезпечена була, а в судовому засіданні представник позивача зазначила, що допит дитини може негативно вплинути на її психологічний стан.

Законодавець визначив, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини. Якщо такий результат не передбачається, то позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Натомість позивач не довів у чому саме полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батьківських прав їх матері, як і не надав суду достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Суд наголошує на тому, що позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя, а в даній ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне свідоме невиконання чи недобросовісність виконання відповідачкою своїх обов`язків, відсутні будь-які беззаперечні докази її винної поведінки стосовно дітей.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, зважаючи на недоведеність позивачем навмисного та систематичного та тривалого ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, з огляду на те, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують свої батьківські обов`язки, який у даному випадку не відповідає меті захисту інтересів дітей, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Ладижинської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, в разі відмови у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 151, 153, 157-159, 164, 166 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 280, 281, 282, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Басараб Олена Дмитрівна, до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Ладижинської міської радиГайсинського району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 24.06.2024.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області С.О.Нікандрова