ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 630/1168/23 Головуючий суддя І інстанції Зінченко О. В.
Провадження № 22-ц/818/1672/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дем`яненко Ольги Олегівни на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 31 січня 2024 року, по цивільній справі № 630/1168/23, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що сторони мають спільну дитину, на утримання якої з відповідача за рішенням суду стягуються аліменти у розмірі 1200 грн, однак цієї суми недостатньо для належного утримання дитини, оскільки зростають ціни на продукти харчування, одяг тощо. Позивач стверджує, що рівень доходу відповідача збільшився, оскільки на теперішній час він знаходиться в лавах збройних сил та може сплачувати аліменти на утримання сина у більшому розмірі.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 10.04.2018 у цивільній справі № 630/100/18 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1200 грн. щомісячно на 1/4 частку від всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття.

У письмовому відзиві представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач виконує рішення суду про стягнення аліментів у повному обсязі та крім того надає сину кишенькові гроші. Разом із тим, позивачкою не надано розрахунку витрат на утримання дитини, з яких можна було б встановити їх збільшення. Посилання позивача на збільшення прожиткового мінімуму та споживчих цін не може бути підставою для перегляду розміру аліментів, але може бути підставою для їх індексації. Також позивачем не надано обґрунтування наявності підстав для перегляду розміру аліментів, визначених у статті 192 СК України.

Позивач в судовому засіданні поданий позов підтримала, просила його задовольнити та пояснила, що її матеріальний стан погіршився ще в зв`язку з тим, що вона втратила роботу 30.06.2019, а витрати на дитину збільшились в зв`язку з тим, що син росте, з 2023 року відвідує секцію футболу, а підвищення цін на необхідні товари та продукти харчування обумовлюють підвищення витрат.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні. Також представник пояснила, що відповідач дійсно проходить службу в лавах Збройних сил України, однак це не може розглядатись як поліпшення його матеріального стану, оскільки війна тимчасове явище та невідомо, чи буде він служити після її закінчення.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 31 січня 2024 року задоволено позов.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 10 квітня 2018 року по справі № 630/100/18.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 грн на користь держави .

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, адвокат Дем`яненко О.О. просить у апеляційній скарзі рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вказала, що позивачкою не надано будь-яких доказів матеріального стану позивача та відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів так і одержувача аліментів, матеріальних потреб дитини, його стану здоров`я, хоча це є процесуальним обов`язком позивача. Немає жодних розрахунків, які б підтвердили розмір витрат на дитину та призначення аліментів на момент звернення до суду, з яких можна було б встановити їх збільшення. Посилання позивача на збільшення прожиткового мінімуму та споживчих цін не може бути підставою для перегляду розміру аліментів, але може бути підставою для їх індексації відповідно до ч.2 ст.184 СК України, за можливості пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки аліменти на користь позивачки визначено у твердій грошовій сумі. Також позивачем не надано обґрунтування наявності підстав для перегляду розміру аліментів, визначених у статті 192 СК України.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржене рішення відповідає.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував наступним чином.

Суд вважав, що аліменти у розмірі 1200 гривень на дитину є об`єктивно недостатніми для забезпечення повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, з урахуванням інфляційних процесів, постійного зростання цін на товари і послуги, а також обов`язку обох батьків належно утримувати дитину.

При цьому, суд зазначив, що позивачем доведено факт погіршення її матеріального стану, оскільки згідно наданої копії трудової книжки вона не працює офіційно з 30.06.2019, витрати на дитину збільшились в зв`язку з тим, що син дорослішає, відвідує спортивні секції та потребує належного матеріального забезпечення.

Також суд враховував той факт, що відповідач перебуває на військовій службі, що визнається представником відповідача, тобто має постійний стабільний дохід, що дозволяє стверджувати про поліпшення його матеріального стану.

Оцінюючи доводи представника відповідача про те, що батько постійно самостійно перераховує гроші на картку сина, суд також вважав, що ці кошти не можуть бути враховані при визначенні розміру аліментів, оскілки аліментами є кошти на утримання дитини, тобто забезпечення повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального її розвитку, які виплачуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина.

При цьому, суд зазначив, що згідно статті 186 СК України відповідач як платник аліментів має право на подання заяви до органу опіки і піклування щодо здійснення контролю за цільовим використанням аліментів.

Виходячи з викладеного, суд висновував, що обґрунтованим є зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми 1200 гривень на дитину та встановити його у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На переконання суду, саме такий розмір аліментів узгоджується з вимогами закону, відповідатиме інтересам дитини, покриватиме частину витрат на його утримання і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини.

При цьому суд застосував правові висновки, які були висловлені у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі за № 6-143цс13 про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду, які доводами скарги не спростовуються.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі за № 6-143цс13 з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відповідно до правових роз`яснень, які наведені у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Отже, предметом доказування у даній справі є погіршення матеріального забезпечення найкращих інтересів дитини, які мають забезпечувати її батьки, зокрема відповідач, внаслідок чого присуджений за рішення суду до стягнення з відповідача розмір аліментів вже не забезпечує найкращі інтереси дитини, які є пріоритетом для її батьків.

Позивач згідно наданої копії трудової книжки не працює офіційно з 30.06.2019, витрати на дитину збільшились в зв`язку з тим, що син дорослішає, а тому об`єктивно витрати на нього зростають, він дійсно відвідує спортивні секції та у зв`язку з цим потребує підвищення утримання для його належного матеріального забезпечення, а позивач за відсутності заробітку самостійно не може забезпечити належний рівень існування дитини. Відповідач на теперішній час працює офіційно та отримує значну заробітну плату, однак більшість витрат сім`ї покладається саме на позивача.

Вказаних обставин, які були встановлені судом відповідно до наявних у справі доказів, - відповідач всупереч свого процесуального обов`язку не спростував.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Матеріалами справи підтверджується, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 10.04.2018 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 на користь матері ОСОБА_2 у розмірі 1200 грн щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Сторонами в судовому засіданні не заперечувалось, що відповідач не має заборгованості зі сплати аліментів, однак позивач зазначила, що влітку 2023 року попросила відповідача допомогти придбати сину велосипед, відповідач перевів їй на карту близько 7500 грн, однак вважав це сплатою аліментів наперед та припинив їх сплату до кінця 2023 року.

Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.181,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13. Доводи скарги про те, що індексація розміру аліментів забезпечить належний рівень матеріального забезпечення дитини, не доведені, спростовуються встановленими судом обставинами справи, які ґрунтуються на наявних у справі доказах, а тому колегія суддів їх відхиляє.

Як з`ясовано, розмір аліментів, які стягувались з відповідача на утримання їхніх спільної з позивачем дитини визначено судом у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200, 00 грн.

З урахуванням встановлених обставин суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, які регламентують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Враховуючи наявність норми про можливість зміни способу стягнення аліментів та позиції стягувача аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення вказаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вирішив цей спір на підставі належним чином досліджених доказів і встановлених обставин справи та, урахувавши інтереси дитини, для благополуччя та повноцінного розвитку якої необхідним є забезпечення її коштами одним із батьків у незалежності від наявності між ними спору щодо особи-платника аліментів, дійшов правильного висновку про зміну аліментів.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року в справі № 583/5413/18 (провадження № 61-13942св19).

Відповідно до ст.7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік», позовна заява подана до суду 30.10.2023 року, установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що аліменти у розмірі 1200 гривень на дитину, які стягувались за рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 10.04.2018, є об`єктивно недостатніми для забезпечення повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, з урахуванням інфляційних процесів, постійного зростання цін на товари і послуги, а також обов`язку обох батьків належно утримувати дитину.

Доводи скарги про те, що позивач не довів зміну свого матеріального становища та витрат на дитину, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи (а.с.33-80, 90-103).Крім у справі відсутні докази про те, що відповідач не взмозі сплачувати присуджений суд першої інстанції новий розмір аліментів.

Докази та обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом обставин справи були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність визначених законом підстав для збільшення розміру стягуваних аліментів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

При цьому відповідач ОСОБА_1 у разі погіршення свого матеріального стану не позбавлений права звернутися до суду з позовом про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання дитини.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дем`яненко Ольги Олегівни залишити без задоволення.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 31 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 18 червня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М.Мальований.

Н.П.Пилипчук.