КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 362/4327/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/5172/2024Головуючий у суді першої інстанції - Кравченко Л.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , у якому просив стягнути з відповідачів солідарно 112 500,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у серпні 2019 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір на виготовлення й встановлення павільйону для басейну. Згідно умов договору, його ціна становила 150 000,00 грн, з яких ОСОБА_1 мав внести предоплату у розмірі 75 000,00 грн, а решту суми сплатити після завершення робіт.

На підтвердження виконання укладеного договору, 30.08.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_3 зобов`язався відповідати за зобов`язанням ОСОБА_1 .

У січні 2020 року роботи по монтажу павільйону було закінчено та прийнято замовником. Однак, висланий позивачем акт приймання-передачі виконаних робіт, відповідач відмовився підписувати у зв`язку з наявністю претензій до виконаних робіт, зокрема, серед зазначених претензій було те, що вітром було зламано захисні ролети. Проте, зазначені ролети не були предметом договору, не являлись частиною об`єкту, і ОСОБА_1 особисто їх купував та домовлявся про їх встановлення з субпідрядником без внесення будь-яких змін до умов укладеного договору.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за укладеним договором, позивачем було направлено ОСОБА_3 лист-претензію, з якою останній ознайомився 20.04.2020, однак, взятих на себе зобов`язань за договором поруки й відповіді на претензію не надав. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду за захистом свого порушеного права (а.с. 1-3).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 75000,00 грн заборгованості за Договором купівлі-продажу від 26.08.2019, 5 200,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 908,00 грн судового збору, а всього - 81 108,00 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 184-187).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення в частині задоволення позову та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що підставою для задоволення позову суд вважав порушення ОСОБА_1 пунктів 2.1 та 2.3.1. договору, у якому закріплювались умови оплати наданих послуг. Однак, суд не взяв до уваги ту обставину, що акт прийому-передачі виконаних робіт підписано не було. Звертає увагу на те, що договір наданий позивачем відрізняється від договору, що міститься у відповідача, а саме, зміст містить протиріччя та дописи чорнилами іншого кольору.

Також, заперечує проти заявленого розміру понесених судових витрат.

Окрім зазначеного, вказує, що не зрозумілим є укладений договір поруки з невідомою особою (а.с. 190-191зв.).

Також, не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення у в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове, яким задовольнити дану позовну вимогу. Вказує, що акт прийому-передачі виконаних робіт, згаданий судом, якраз і підтверджує закінчення виконання передбачених договором робіт. Прийняття роботи, згідно цивільного законодавства, може бути оформлено актом прийому-передачі, в якому, серед іншого, замовник може зазначити свої претензії. Непідписання ОСОБА_1 відповідного акту та несплата ним коштів по договору вказують на порушення ним норм ст. 853 ЦК України та відмову від тих умов, які між сторонами були погоджені під час здачі роботи. Суд зробив хибні висновки щодо обставин справи, оскільки це не спростовує факт завершення робіт підрядником, як стверджує суд, тому що претензії у ОСОБА_1 виникли після прийняття ним роботи (а.с. 222-223).

15.02.2022 ОСОБА_2 було подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначає, що суд правомірно і законно вирішив справу за наявними у ній матеріалами (а.с. 218-219).

30.05.2022 ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , у якому вказує, що договір наданий позивачем є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом. Позивач жодного разу не був присутнім на земельній ділянці відповідача, павільйон не бачив, тому не може стверджувати, що роботи виконано належним чином.

Окрім зазначеного, доказів на підтвердження понесених судових витрат, як то банківський документ, касові чеки позивачем надано не було, тому відсутні підстави для стягнення понесених витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що доказів закінчення роботи, її огляд та прийняття замовником саме 13.01.2020 суду не надано. Тобто, суд позбавлений можливості встановити час настання події, з якою пов`язаний період нарахування штрафу і пені, що визначені договором і перевірити правильність наданого позивачем розрахунку.

В той же час, з огляду на умови Договору, добровільність його підписання та визначення всіх умов, обумовлення сторонами події - день поставки товару, з настанням якої у покупця неминуче виникає обов`язок протягом двох днів оплатити 50% вартості товару, тому суд вважав обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 50% вартості товару, що не були оплачені у закріплений договором строк.

Але погодитись із такими висновками у повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.08.2019 між ФОП ОСОБА_2 (надалі-Продавець) та ОСОБА_1 (надалі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу № б/н (а.с. 42)

Згідно п. 1 Договору, продавець зобов`язується передати у власність (повне господарське відання), а покупець належним чином прийняти і оплатити один павільйон для басейну (стандарт) вартістю 150 000,00 грн.

За пунктами 2.1., 2.3.1 Договору, строк поставки становить тридцять днів з моменту внесення передплати на розрахунковий рахунок Продавця. Оплата здійснюється у формі передоплати в розмірі 50% від повної вартості товару протягом двох днів з моменту підписання Договору та оплати інших 50% ціни товару в момент його одержання та (згідно умов Договору) монтажу і підписання сторонами акту приймання-передачі товару, але у будь-якому випадку, не пізніше наступних двох днів з дня доставки.

Відповідно до п. п. 3.2, 3.3 Договору, за необґрунтовану відмову або ухилення від оплати товару (у тому числі при попередній оплаті) покупець сплачує Продавцеві штраф у розмірі 50% суми, від оплати якої він відмовився або ухилився. При несвоєчасній оплаті товару (у тому числі при попередній оплаті) Покупець сплачує Продавцеві пеню у розмірі 1 (одного) відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктами 5.1 та 5.5 Договору визначено, неможливість односторонньої відмови від Договору, що набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2019 або повного його виконання (а.с. 42).

Свобода договору є одним з основоположних принципів сучасного цивільного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині 1 статті 627 ЦК України зазначено, що сторони, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, а також умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 статті 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Так, статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - згідно зі звичаями ділового обігу або іншими вимогами, що висуваються.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Тобто, відповідно до умов таких договорів, в яких не встановлено граничного строку оплати, а також ст. 530 ЦК України, у контрагента виникає обов`язок оплатити наданих послуг лише з настанням певної події.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У постанові Вищого господарського суду України від 13.12.2016 (справа № 910/21225/15) зроблено наступний висновок: «Якщо у договорі виконання грошового зобов`язання визначається до настання певного терміну, до 1 грудня 2014 року (ч. 2 ст. 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов`язання вважається день, що передує цьому терміну (30 листопада 2014). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов`язання визначено «по 1 грудня 2014» або «включно до 1 грудня 2014», то останнім днем виконання такого зобов`язання буде 1 грудня 2014. Аналогічна правова позиція викладена в п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14.».

Отже, із матеріалів справи вбачається, що у договорі купівлі-продажу від 26.08.2019, який на момент звернення до суду з позовом не оскаржений, сторонами було погоджено, що за передачу позивачем у власність (повне господарське відання) павільйону, відповідач має сплатити аванс у розмірі 75 000,00 грн протягом двох днів з дня підписання договору, а інші 50% вартості - в момент його одержання та (згідно умов Договору) монтажу і підписання сторонами акту приймання-передачі товару, але у будь-якому випадку, не пізніше наступних двох днів з дня доставки.

Строк дії договору сторонами визначено до 31.12.2019, і додаткової угоди щодо його продовження матеріали справи не містять.

У листі від 02.03.2020 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 засвідчує факт оплати відповідачем частини коштів за договором купівлі-продажу від 26.08.2019 у розмірі 75 000,00 грн (а.с. 50).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 зазначає, що станом на 13.01.2020 роботи по монтажу павільйону були закінчені та прийняті замовником, на підтвердження чого відповідачу було направлено акт виконаних робіт від 14.01.2020 (а.с. 193).

У акті прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 14.01.2020, який підписано ОСОБА_2 , зазначено, що всього робіт надано на суму 150 000,00 грн. З яких замовник частково оплатив напряму підряднику ОСОБА_4 43 075,00 грн та здійснив покупку за власний кошт деяких металоконструкцій для павільйону та дерев`яних ролетів на загальну суму 33 101,00 грн (а.с. 121, 193).

Зазначені проплати було вчинено до 31.12.2019, що підтверджується квитанціями від 20.12.2019 на суму 5 000,00 грн (коментар: на зведення павільйону), 07.11.2019 на суму 35 175,88 грн (коментар: матеріали на павільйон), 13.01.2020 на суму 2 900,00 грн (коментар: за кабель), 26.12.2019 на суму 14 400,00 грн (коментар: за ролети), 21.12.2019 на суму 14 400,00 грн (коментар: за виготовлення ролет) (а.с. 198, 199).

Зі змісту вказаного акту вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено ОСОБА_2 75 000,00 грн в якості авансу, та інші 75 000,00 грн (а фактично 76 176,00 грн) були сплачені зі згоди ОСОБА_2 іншим особам, але з метою виконання продавцем, тобто, ОСОБА_2 , умов укладеного між сторонами договору. Протилежне ОСОБА_2 належними і допустимими доказами спростовано не було.

За встановлених обставин, можна дійти висновку про те, що ОСОБА_1 було повністю виконано свої зобов`язання за договором щодо оплати вартості поставки басейну, у зв`язку з чим, висновки суду про наявність підстав для стягнення 75 000,00 грн є помилковими, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявленої позовної вимоги.

Також, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено порушень зі сторони ОСОБА_1 щодо вчасної оплати за укладеним договором від 26.08.2019, тому відсутні підстави для стягнення штрафних санкцій (п. 3.2 договору), і як наслідок, апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктами 1, 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення у задоволеній частині, тому підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 261,20 грн.

Судові витрати, понесені ОСОБА_2 , за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2021 року у задоволенні частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову задоволенні зазначеної позовної вимоги.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 від 27.06.2000) понесені судові витрати розмірі 1 261(одна тисяча двісті шістдесят один),20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді