КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7407/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Новак Р.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа - Національний банк України,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Кахраманова Рустама Нураятовича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2020 року,

встановив:

у серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача проценти за користування вкладом та три відсотків річних за порушення грошового зобов`язання, посилаючись на те, що 08.10.2012 між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №SAMDN8010 «Вклад «Депозит VIP» у сумі 1 000 000,00 доларів США.

За умовами додаткової угоди №1 від 12.03.2014 було передбачено нарахування та сплату вкладнику 7,5 % річних на суму вкладу по 08.10.2014 року (включно). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року у справі №201/13102/14-ц, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь було стягнуто грошові кошти за договором банківського вкладу від 08.10.2012 №SAMDN8010 «Вклад «Депозит VIP» у сумі 1 000 000,00 доларів США. Тому позивач, з урахуванням поданих заяв про уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь 7,5 % річних на суму вкладу, що за період дії договору банківського вкладу з 09.03.2014 по 08.10.2020 становить 43 972,60 доларів США, а також 3 % річних за порушення грошового зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, що за період з 10.10.2014 по 31.03.2020 становить 4 610 296, 44 грн., що еквівалентно 164 301,37 доларів США.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2020 року стягнуто з відповідача на користь позивача проценти за договором банківського вкладу від 08.10.2012 №SAMDN8010 «Вклад «Депозит VIP» 7,5 % річних на суму вкладу, що за період дії договору банківського вкладу з 09.03.2014 року по 08.10.2014 (включно) становить 43 972, 60 доларів США; 3 % річних за порушення грошового зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України за період з 10.10.2014 по 31.03.2020 , що становить 4 610 296, 44 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 8000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» - Кахраманов Р.Н. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року було залишено апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2020 року - без змін.

Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року було скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

За таких обставин та керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та їхніх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи в судовому засіданні 28 травня 2024 року, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника відповідача - ОСОБА_3 , надані в судовому засіданні 26 березня 2024 року, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року у справі №201/13102/14-ц, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь було стягнуто грошові кошти за договором банківського вкладу від 08.10.2012 №SAMDN8010 «Вклад «Депозит VIP» у сумі 1 000 000,00 доларів США. В умовах додаткової угоди №1 до Договору банківського вкладу від 12.03.2014 було передбачено нарахування та сплату вкладнику 7,5 % річних на суму вкладу по 08.10.2014.

В зв`язку з цим позивач просила стягнути проценти за договором за період з 09.03.2014 по 17.08.2017 в сумі 258 287, 67 дол. США, три проценти річних за період з 10.10.2014 по 17 серпня 2017 року в сумі 85 643, 84 дол. США.

Ухвалою судді Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2017 року було відкрито провадження по справі та призначено дату судового засідання на 13.02.2018. Представником позивачки ОСОБА_4 13.02.2018 було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідача проценти за договором за період з 09.03.2014 по 12.02.2018 в сумі 295 068, 50 дол. США, три проценти річних за період з 10.10.2014 по 12.02.2018 в сумі 2 714 634, 40 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

13.04.2018 представник позивача також подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив стягнути проценти за договором в розмірі 307 808, 22 дол. США та 3 проценти річних в сумі 2 740 314, 14 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року було закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи на 16.07.2018.

25.05.2018 представник позивача також подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив стягнути проценти за договором в розмірі 326 506,85 дол. США та 3 проценти річних в сумі 112 931,51 дол. США. З конвертацією в національну валюту.

07.07.2020 представник позивача також подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив стягнути проценти за договором в розмірі 45 410,95 дол. США за період з 09.03.2014 по 09.10.2014 та 3 проценти річних в сумі 172 520, 55 дол. США за період з 10.10.2014 по 09.07.2020, що становить 4 689 108, 55 грн.

10.07.2020 представник позивача також подав заяву, в якій уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача проценти за договором в розмірі 43 972, 60 дол. США за період з 09.10.2014 по 08.10.2014 та 3 проценти річних в розмірі 4 610 296, 44 грн. за період з 10.10.2014 по 31.03.2020.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2020 року стягнуто з відповідача на користь позивача проценти за договором банківського вкладу від 08.10.2012 №SAMDN8010 «Вклад «Депозит VIP» 7,5 % річних на суму вкладу, що за період дії договору банківського вкладу з 09.03.2014 року по 08.10.2014 (включно) становить 43 972, 60 доларів США; 3 % річних за порушення грошового зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України за період з 10.10.2014 по 31.03.2020 , що становить 4 610 296, 44 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 8 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 08.10.2012 між позивачкою та ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу №SAMDN8010 «Вклад «Депозит VIP» на суму 1 000 000 доларів США.

Додатковою угодою №1 від 12.03.2014 було внесено зміни та передбачено нарахування та сплата вкладнику 7,5 % річних на суму вкладу по 08.10.2014 (включно). Після вказаної дати банк грошові кошти вкладникові своєчасно не повернув, незважаючи на те, що вкладник письмово повідомив банк про відсутність намірів продовжити строк дії договору і вимагав у банка після закінчення строку договору повернути йому вклад та нараховані проценти за вкладом.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року у справі №201/13102/14-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки грошові кошти за договором строкового банківського вкладу №SAMDN8010 «Вклад «Депозит VIP» від 08.10.2012 в суму 1000 000 доларів США.

Вказане рішення суду виконано і 01.04.2020 на поточний рахунок позивача було зараховано грошові кошти в розмірі 1 000 000 доларів США.

Згідно п. 6 договору банківського вкладу від 08.10.2012 №SAMDN8010 «Вклад «Депозит VIP» виплата (повернення) суми вкладу здійснюється банком в перший робочий день після закінчення строку вкладу, вказаного в таблиці 1 договору.

У відповідності до п. 2 цього договору нарахування процентів за вкладом здійснюється за кожен календарний день, виходячи з фактичної кількості днів в році згідно процентної ставки, вказаної в таблиці 1 договору. Виплата суми нарахованих процентів здійснюється банком в строк, в який передбачено нарахування процентів.

Згідно п. 13 договору дія цього договору припиняється з виплатою клієнту всієї суми вкладу разом з процентами, передбаченими умовами цього договору.

Тому суд першої інстанції визнав правомірною вимогу позивачки про стягнення з відповідача 7,5 % річних на суму вкладу, що за період дії договору з 09.03.2014 по 08.10.2014 (включно) становить 43 972,60 доларів США.

Також суд задовольнив вимогу позивачки про стягнення з банку 3 % річних, за порушення грошового зобов`язання за період з 10.10.2014 по 31.03.2020 (включно), що становить 4 610 296,44 грн., що є еквівалентом 164 301,00 доларів США, виходячи з наявності підстав для застосування частини другої статті 625 ЦК України.

Суд першої інстанції застосував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19), а також у постанові Верховного суду України від 29.05.2019 у справі №201/3109/17-ц (провадження №61-1141св17).

Однак повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами.

Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (частина п`ята статті 4 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу (частина перша статті 240 ЦПК України).

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою (частини перша - третя статті 223 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Суд після відкриття судового засідання має надати оцінку усім відомим йому обставинам і причинам неявки учасників справи, відтак вирішити питання щодо наявності підстав для відкладення розгляду справи з дотриманням балансу процесуальних гарантій розумності строків розгляду справи судом та забезпечення прав особи на судовий захист і участь у своїй справі, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, рівності всіх учасників перед законом і судом. Подібні висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 22 грудня 2022 року у справі № 910/2116/21 (910/12050/21).

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) міститься правовий висновок, відповідно до якого тлумачення частини першої статті 8, частини другої статті 211, пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що: обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу; невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства; розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи видно, що 10 липня 2020 року справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді Новака Р. В. у відпустці. Наступне судове засідання було призначено на 17 липня 2020 року. Суд першої інстанції надіслав АТ КБ «ПриватБанк» судову повістку про виклик за три дні до судового засідання, призначеного на 17 липня 2020 року, хоча така повістка має бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Тому представник відповідача не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про розгляд цієї справи 17 липня 2020 року - день фактичного ухвалення цим судом рішення по суті спору.

В статті 263 ЦПК Українизакріплено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 289/2207/127 (провадження № 14-506цс19) вказано, що розгляд справи за відсутності учасника, щодо якого немає відомостей про його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, є порушенням статті 6 Конвенції щодо права особи на справедливий судовий розгляд та статей 8, 128-130, 372 ЦПК України, які передбачають, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи, врегульовують порядок повідомлення учасників справи про дату судового засідання та наслідки неявки в судове засідання.

Зазначене є порушенням права відповідача на доступ до правосуддя та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» та від 27 червня2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України»).

Тлумачення частини першої статті 8, частини другої статті 211, пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що: обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу; невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства; розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21).

Отже є слушними доводи апеляційної скарги, по те, що суд першої інстанції порушив право АТ КБ «ПриватБанк» знати про час і місце судового засідання (частина перша статті 8 ЦПК України).

Як видно з матеріалів справи, 08.10.2012 між сторонами було укладено Договір банківського вкладу №SAMDN8010 «Вклад «Депозит VIP» у сумі 1 000 000,00 доларів США. Додатковою угодою №1 від 12.03.2014 було внесено зміни та передбачено нарахування та сплата вкладнику 7,5 % річних на суму вкладу по 08.10.2014 (включно). Після закінчення строку договору банк кошти не повернув.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року у справі №201/13102/14-ц, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 було стягнуто грошові кошти за договором банківського вкладу від 08.10.2012 №SAMDN8010 «Вклад «Депозит VIP» у сумі 1 000 000,00 доларів США. В умовах додаткової угоди №1 до Договору банківського вкладу від 12.03.2014 було передбачено нарахування та сплату вкладнику 7,5 % річних на суму вкладу по 08.10.2014. Вказане рішення залишено без змін постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року.

За положеннями статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, в якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (частини перша, третя статті 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (частини перша, третя статті 1060 ЦК України).

В чч. 1 та 5 статті 1061 ЦК України закріплено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав

З викладеного слідує, що строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції не врахував положень ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідно до якої позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, суд першої інстанції безпідставно взяв для обчислення суми 3 % річних заяву, подану представником позивачки ОСОБА_4 10.07.2020, та стягнув суму процентів за період з 10.10.2014 по 31.03.2020 (включно). Оскільки підготовче засідання було закінчено 16.04.2018, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави брати до уваги для нарахування всі наступні заяви про уточнення позовних вимог, подані після цієї дати.

У відзиві на позовну заяву подану 19.07.2018, представник відповідача Кахраманов Р.Н. фактично визнав позовні вимоги щодо нарахування процентів за вкладом за період з 09.03.2014 по 06.10.2014, що становить 45 205, 47 дол. США.

Оскільки представником позивача було заявлено вимогу про стягнення процентів за вказаний період в сумі 43 972,60 дол. США, суд не має виходити за межі позовних вимог та визначає суму процентів у вказаному розмірі.

Заперечуючи проти розміру 3 процентів річних, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 10.10.2014 по 15.07.2018 представник відповідача просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності саме до цієї вимоги, оскільки вважав, що період нарахування не може перевищувати 3 роки.

Вказані доводи апелянта не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3 процентів річних, оскільки така вимога була заявлена позивачем в позовній заяві, поданій до суду 21.08.2017.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Тому нарахування зазначеної суми 3 процентів за період, який перевищує 3 роки після звернення до суду з позовом не є пропуском строку позовної давності. Отже до розрахунку 3 процентів річних може бути взята до уваги сума 2 740 314, 14 грн. за період з 10.10.014 по 15.04.2018, яка була вказана в заяві представника позивачки від 13.04.2018.

Відповідно до п. 3 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи викладене вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивачки проценти за вкладом в сумі 43 972, 60 дол. США та три проценти річних в сумі 2 740 314, 14 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати колегія суддів розподіляє з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивачки розмір судового збору, сплаченого при зверненні до суду з позовною заявою, пропорційно до задоволеної частини вимог. Також слід стягнути з позивачки на користь відповідача суму судового збору, яка підлягала сплаті при поданні апеляційної та касаційної скарг, пропорційно до частини позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено.

Керуючись ст. 363, 364, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Кахраманова Рустама Нураятовича задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2020 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення наступного змісту.

Позов задовольнити частково та стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 проценти за вкладом в сумі 43 972, 60 дол. США та три проценти річних в сумі 2 740 314, 14 гривень та судовий збір в сумі 8 000 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5 360 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 9 240 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді