Номер справи 237/2313/24
Номер провадження 2-о/237/58/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.24 року м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі: головуючого судді: Ліпчанського С. М., при секретарі: Бахтіяровій Н. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Павлоградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Заяву обґрунтовує тим, що заявник ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території в м.Донецьк, Донецької області. Оскільки документи про смерть ОСОБА_2 , видані на тимчасово окупованій, заявник не має можливості здійснити державну реєстрацію смерті рідногобрата.

Окрім цього, в паспортах заявника та померлого наявна розбіжність у написанні прізвища, а саме допущена технічна помилка в написанні прізвища українською мовою. Розбіжність прізвищ не дозволяє прямо відобразити родинний зв?язок між рідними братами, який необхідний заявнику для отримання свідоцтва про смерть.

З урахуванням викладеного заявник просить встановити факт того, що його брат, ОСОБА_2 помер у м. Донецьку Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_1 та, що заявник ОСОБА_1 є рідним братом померлого ОСОБА_2 .

В судове засідання заявник не з`явився, справу просив розглядати за його відсутності, свої вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи до суду не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу за відсутності представника заінтересованої особи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення.

В силу вимог ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а також справи про встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як передбачено ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

При розгляді справи судом встановлено, що:

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 24.11.1983 року, (далі мовою оригіналу) ОСОБА_3 , родился ІНФОРМАЦІЯ_2 , в г.Донецк. Батьком записаний - ОСОБА_4 (російською), матір?ю - ОСОБА_5 (російською).

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 03.02.1987 року, (далі мовою оригіналу) ОСОБА_2 , родился ІНФОРМАЦІЯ_3 , в г. Донецк. Батьком записаний - ОСОБА_4 (російською), матір?то - ОСОБА_5 (російською).

Судом вбачається що у заявника та померлого спільне місце народження та спільні батьки.

Згідно із копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 01 квітня 1997 року Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, заявник документований, як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Донецьку. На другій сторінці паспорта заявника, яка заповнена російською мовою, заявник документований як « ОСОБА_6 ».

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 виданого 20.02.2003 року Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, померлий документований, як ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець м.Донецьку. На другій сторінці паспорта померлого, яка заповнена на російською мовою, останній документований як « ОСОБА_6 ».

Встановлено, що у заявника та померлого спільне місце реєстрації за адресами: по 05.09.2003 рік за адресою: АДРЕСА_1 ; з 05.12.2003 року за адресою: АДРЕСА_2 , що також підтверджується копіями з будинкової книги (а.с. 30-31).

Встановлення факту родинних відносин необхідне заявнику для реєстрування факту смерті рідного брата, зазначена розбіжність у прізвищах в паспортах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перешкоджає Заявнику у реалізації його прав на оформлення необхідних документів, пов?язаних зі смертю брата та в подальшому розбіжність у прізвищах може вплинути на право спадкування за померлим.

Відповідно до довідки про причину смерті N?1847 від 15.05.2018 року причиною смерті ОСОБА_2 є травматичний субарахноїдальний крововилив.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть N?1847 від 15.05.2018 року, яке видано республіканським бюро судово-медичної експертизи днр, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , на підставі чого було отримано свідоцтво про смерть зразку, який встановлений на тимчасово окупованій території, серії ДНР НОМЕР_5 , видане 15 травня 2018 року Пролетарським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька державної реєстраційної палати міністерства юстиції днр.

Встановлення даного юридичного факту необхідно для реалізації права заявника ОСОБА_1 на реєстрацію факту смерті брата за українським законодавством.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

За правилами п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до п. 13 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» за № 5 від 31.03.1995 року суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Розділом ІІ Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу 224 від 17 серпня 2023 року), затверджені території України, що тимчасово окуповані російською федерацією з 24.02.2022 року.

В силу положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

У зв`язку з тим, що смерть ОСОБА_2 настала на території м. Донецьк Донецької області, Україна, тобто на території якої нині жодний орган державної влади України не працює, реєстрація смерті ОСОБА_2 в органах реєстрації актів цивільного стану на території України не проводилась, то суд вважає за необхідне встановити такий факт, задовольнивши вимоги заявника, які є доведеними та обґрунтованими.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із тимчасовою окупацією території України, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України.

Так, як дана справа, є справою за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яка подана у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, то заявник відповідно до п. 21 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.259,264,265,268,273,315,317,319,430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Павлоградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити повністю.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , уродженець м.Донецька Донецької області, є рідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець м.Донецька.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець м.Донецька, громадянин України, який на час смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , у віці 31 рік, в м.Донецьк, Донецької області, Україна.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя С.М.Ліпчанський