Ухвала

18 червня 2024 року

м. Київ

справа № 465/107/22

провадження № 61-8577ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2023 року, додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просив визнати незаконною відмову Акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк») щодо проведення реструктуризації кредитних зобов`язань за кредитним договором від 20 серпня 2008 року № KF51668, укладеним між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» (далі - ВАТ «Електрон Банк»), правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк»), правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» на умовах та відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ, викладену у листі АТ «Таскомбанк» від 28 серпня 2021 року № 13660/70.21;

зобов`язати АТ «Таскомбанк» провести реструктуризацію кредитних зобов`язань за кредитним договором від 20 серпня 2008 року № KF51668, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого було ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» на умовах та відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ.

Франківський районний суд м. Львова рішенням від 01 листопада 2023 року позов задовольнив. Визнав незаконною відмову АТ «Таскомбанк» щодо проведення реструктуризації кредитних зобов`язань за кредитним договором від 20 серпня 2008 року № KF51668, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого було ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» на умовах та відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ, викладену у листі АТ «Таскомбанк» від 28 серпня 2021 року № 13660/70.21. Зобов`язав АТ «Таскомбанк» провести реструктуризацію кредитних зобов`язань за кредитним договором від 20 серпня 2008 року № KF51668, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого було ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» на умовах та відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ.

Франківський районний суд м. Львова додатковим рішенням від 13 листопада 2023 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Гораля Т. З. про стягнення судових витрат задовольнив частково. Стягнув з АТ «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Львівський апеляційний суд постановою від 04 квітня 2024 року апеляційну скаргу АТ «Таскомбанк» залишив без задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2023 року та додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року - залишив без змін.

10 червня 2024 року АТ «Таскомбанк» подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2023 року, додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року з пропуском стоку на касаційне оскарження.

Разом із цим, АТ «Таскомбанк» в касаційній скарзі заявило клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що повний текст постанови Львівського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року складено 07 травня 2024 року, а отримано заявником на засобами електронного зв`язку 09 травня 2024 року (на підтвердження чого надано відповідні докази).

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Аналіз клопотання та надані матеріали свідчать, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Разом із цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду, у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Верховний Суд роз`яснює заявнику, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки за приписами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення заявником підстав касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.

Виконання наведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Ураховуючи наведене, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, заявнику необхідно надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги, яка має відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, та в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Крім того, в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позовну заяву подано у 2022 році, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2 481,00 грн, підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час подання позову у цій справі), тому судовий збір за дві немайнові вимоги в даному випадку становить 3 969,60 грн (992,40 х 2 х 200 %).

Згідно з актом Верховного Суду від 17 червня 2024 року № 637 під час опрацювання матеріалів касаційної скарги виявлено відсутність квитанції про сплату судового збору зазначеної у додатках до касаційної скарги.

Ураховуючи наведене, АТ «Таскомбанк»» необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 3 969,60 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 9 517,09 грн має бути перераховано за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102; найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 390. 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання Акціонерного товариства «Таскомбанк» про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2023 року, додаткового рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року та постанови Львівського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року задовольнити.

Поновити Акціонерному товариству «Таскомбанк» строк на касаційне оскарження рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2023 року, додаткового рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року та постанови Львівського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року.

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2023 року, додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев