Справа № 727/763/24
Провадження № 2/727/533/24
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:
головуючого судді - Слободян Г.М.
секретар судового засідання Гелич К.Г. розглянувши, за правилами загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , фактична адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП: невідомо) фактична адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) про скасування рішення про державну реєстрацію речового права,- ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позову. Позивач ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майно. Обгрунтовує заявлені позовні вимоги тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_3 . Зазначає, що у вказаній квартирі їй належить 1/5 частина. Вказує на те, що їй стало відомо, що рішенням державного реєстратора Чернівецької міської ради Добка Олександра Георгійовича, індексний номер рішення: 68078156 від 19.06.2023 15:01:11, у вказаній квартирі зареєстровано право власності на 1/10 частину за ОСОБА_3 , а також зареєстровано право власності на 1/20 частину за ОСОБА_2 . Вважає вищезазначене рішення державного реєстратора ОСОБА_4 незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки документами, поданими для державної реєстрації заявником ОСОБА_2 , є зокрема рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.01.2023 р. та постанова Чернівецького апеляційного суду від 12.04.2023 р. у справі №727/8236/22. Однак, мотивуючи позов посилається на те, що Чернівецький апеляційний суд встановив, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають права власності на частки у квартирі АДРЕСА_3 . Із цього випливає висновок про те, що підстав для реєстрації права власності на відповідні частки за відповідачами у вказаній квартирі у державного реєстратора ОСОБА_4 не було. Вказує на те, що відповідач ОСОБА_2 09.05.2023 року вже зверталася до державного реєстратора ОСОБА_5 із заявою за реєстраційним номером 55241510 про реєстрацію права власності на частки у квартирі АДРЕСА_3 , нею були подані ті ж самі документи, які були подані державному реєстратору ОСОБА_4 . Однак, 15.05.2023 р. державним реєстратором Чернівецької міської ради Шевчук Н.С. прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій. Стверджує, що рішення державного реєстратора ОСОБА_5 про відмову у державній реєстрації речових прав на нерухоме майно не було оскаржене, скасоване чи змінене ні в адміністративному, ні в судовому порядку, відповідно воно є чинним і на даний час. Крім того, позивач стверджує, що технічний паспорт на підставі якого було здійснено реєстрацію права власності є недійсним, так як при його виготовленні жодний сертифікований спеціаліст не проводив необхідних замірів, не визначав характеристики житлових і нежитлових приміщень і т.д., тобто дані, які викладені у вказаному технічному паспорті не відповідають дійсності. Вважає, що державний реєстратор ОСОБА_4 при реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 використав документи, які не відповідають вимогам чинного законодавства, а інформація, викладена в цих документах, не відповідає дійсності. Відтак, на думку позивача, виникають сумніви у неупередженості і об`єктивності державного реєстратора Добка О.Г., а його дії змушують вважати його особисто зацікавленим з боку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Враховуючи вищевикладене, просить визнати неправомірним та скасувати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Добка Олександра Георгійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68078156 від 19.06.2023 р., про реєстрацію права власності на 1/10 частку за ОСОБА_3 та на 1/20 частку за ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_3 .
Рух справи та позиція сторін.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05.02.2024 року по справі відкрито загальне позовне провадження.
29.02.2024 року представником відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , адвокатом Дубіцьким А.В. до суду скеровано відзив на позовну заяву. Вважають заявлені позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими. Вказує на те, що права у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на спірну квартиру виникли на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19.01.2023 р. у справі №727/8236/22, яке в цій частині залишено в силі постановою Чернівецького апеляційного суду від 12.04.2023, суд здійснив розподіл спадкового майна між спадкоємцями та визначив, що відповідачка ОСОБА_2 в порядку спадкування набула право власності на 1/20 частки квартири, а її донька ОСОБА_3 1/10 частки квартири. Посилається на те, що з мотивувальної частини постанови суду апеляційної інстанції від 12.04.2024 року вбачається, що суд підтвердив законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання за ними прав власності на спірну квартиру в порядку спадкування, які щодо цієї квартири були направлені до іншого спадкоємця за законом, доньки позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_6 . Вказує на те, що державний реєстратор при прийнятті оскаржуваного рішення вніс до Держаного реєстру записи про право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру в частках, розміри яких відповідають рішенню суду по вищезазначеній справі. Стверджує, що реєстратором дотримано норму ч.2 ст.12 Закону №1952-IV, згідно якої відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
На думку відповідачів, твердження ОСОБА_1 про те, що судове рішення не давало змогу держреєстратору ОСОБА_4 встановити «набуття, зміну або припинення речових прав» фактично зводиться до не згоди із рішенням по справі №727/8236/22, яке набрало законної сили. Вважають, що при прийнятті оскаржуваного рішення державний реєстратор ОСОБА_4 пересвідчився в обсягах набутих заявником ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_3 . речових прав на квартиру за судовим рішенням, що вказує на його законність та обґрунтованість. Зазначає також, що ОСОБА_1 в обгрунтування своїх заявлених вимог не вказує в позові в чому полягає відмінність між даними технічного паспорта від 08.05.2023 та наявного у неї технічного паспорта від 30.05.2023. Враховуючи вищевикладене, просять відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.
04.03.2024 року позивач ОСОБА_1 направила до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Щодо твердження адвоката Дубіцького А. В. у відзиві на позов про те, що вона не визнає права відповідачів, які виникли на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19.01.2023 р. у справі №727/8236/22, зазначає, що вона дійсно не визнає права відповідачів, які виникли на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19.01.2023 р. у справі №727/8236/22, але тільки стосовно часток в квартирі АДРЕСА_3 тому, що рішення в цій частині було скасовано постановою Чернівецького апеляційного суду від 12.04.2023 р. та прийнято нове рішення в цій частині, яким у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовлено. Вважає, що заперечення представника відповідачів, адвоката Дубіцького А. В,, в якому він стверджував, що: постановою від 12 квітня 2023 року апеляційний суд не змінив по суті обсяги задоволених оскаржуваним рішенням позовних вимог не відповідає дійсності тому, що це заперечення не враховано і відповідно це означає, що обсяг позовних вимог змінився.
Позивач вказує на те, що оскільки судовий збір за позовні вимоги задоволенні рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19.01.2023 р. повернуто в повному обсязі, то це означає, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 1/20 частки та за ОСОБА_3 1/10 частки квартири АДРЕСА_4 були задоволені в першій інстанції лише по відношенню до ОСОБА_1 , тому що у випадку задоволення цих позовних вимог до іншого відповідача судовий збір не мав повертатися згідно ч.1 ст.141 ЦПК України. А оскільки, позовні вимоги до ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_2 1/20 частки та за ОСОБА_3 1/10 частки квартири АДРЕСА_4 не були задоволені постановою Чернівецького апеляційного суду від 12.04.2023, то відповідно, задоволених позовних вимог по вищевказаним часткам не існує на даний момент. Вказує на те, що спочатку адвокат Дубіцький А. В. стверджує, що йому не зрозуміло чи визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за рішенням від 12.04.2003, однак після того як він отримав відмову у роз`ясненні він використовує підставу для відмови у роз`ясненні, як докази того, що за ними визнали право власності. Крім того, зазначає, що рішення на які посилається представник відповідачів, не додані до відзиву в якості додатків. Вважає, що у мотивувальній частині постанови Чернівецького апеляційного суду від 12.04.2023 р. не встановлено, що позовні вимоги були направлені до іншого спадкоємця за законом, доньки позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_6 , а також у черговий раз відсутні докази того, що за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано право власності у цій квартирі. Разом з цим, позивач вважає, що технічний паспорт, який був наданий адвокатом Дубіцьким А.В. у додатках до відзиву, немає ні реєстраційного номеру, ні номеру інвентаризаційної справи. Там лише вказано, що заявником є ОСОБА_2 та вказана адреса квартири. На думку позивача, жодного прямого доказу визнання за ОСОБА_2 1/20 частки та за ОСОБА_3 1/10 частки квартири АДРЕСА_3 не надано. Просить заявлені нею позовні вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майно задовольнити повністю.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13.03.2024 року закрито підготовче провадження по справі.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 в наданих суду поясненнях підтримала заявлені позовні вимоги і посилалася на обставини викладені в позові, У подальшому, в засідання не з?явилася, однак скерувала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності та надала додаткові письмові пояснення, в яких зазначила, що інші співвласники повністю підтримують її позовні вимоги та вважають рішення реєстратора незаконним, але вони не заявляли окремо свої позовні вимоги з особистих причин. Вважає, що державний реєстратор зобов`язаний був прийняти рішення про відмову у державній реєстрації права власності, оскільки рішення від 19.01.2023 року та технічний паспорт поданий для реєстрації є нечинними, тобто такими, що не відповідають законодавству. Вказує на те, що стосовно часток в квартирі АДРЕСА_3 , рішення в цій частині було скасовано постановою Чернівецького апеляційного суду від 12.04.2023 та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про визнання часток відмовлено. Зазначає, що факт невизнання часток в цій квартирі, також, підтверджується повернутим судовим збором в повному обсязі. Посилається на те, що з мотивувальної частини рішення не вбачається, що до іншого спадкоємця були направлені позовні вимоги, а лише вбачається, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем, позовні вимоги до неї є безпідставними, а тому у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. Враховуючи вищевикладене, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Позивачу право заявлення клопотання про залучення в якості співвідповідачів (третіх осіб) співвласників об"єкта нерухомості, що є предметом розгляду - квартирі АДРЕСА_3 , судом було роз"яснено.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання також не з?явилися. До суду їх представником, адвокатом Дубіцьким А.В. скеровано заяву про розгляд справи за їх відповідно, відсутності. У задоволенні позову просять відмовити повністю.
В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_7 заперечував в наданих поясненнях щодо заявлених вимог, посилався на обставини викладені у відзиві, зокрема, пояснив, що державний реєстратор при прийнятті оскаржуваного рішення вніс до Держаного реєстру записи про право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру в частках, розміри яких відповідають рішенню суду по вищезазначеній справі. Стверджує, що реєстратором дотримано норму ч.2 ст. 12 Закону №1952-IV, згідно якої відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Просив, у задоволені позову позивачу відмовити.
Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, відповідно заперечення, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених вимог, суд зважає на наступне.
Положеннями частини першої статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Встановлені судом обставини справи, досліджені докази та застосовані норми права.
Судом, належними та безпосередньо дослідженими доказами по справі встановлено наступне: Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 336353575. Дата, час формування: 20.06.2023 18:35:03), ОСОБА_1 , є співвласником квартири АДРЕСА_3 ; у вказаній квартирі їй належить 1/5 частина. Рішенням державного реєстратора Чернівецької міської ради Добка Олександра Георгійовича, індексний номер рішення: 68078156 у вказаній квартирі зареєстровано право власності на 1/10 частину за ОСОБА_3 , а також зареєстровано право власності на 1/20 частину за ОСОБА_2 (а.с.8-12).
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 12.04.2023 року визначено наступне: "Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 січня 2023 року в частині задоволення вимог ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на 1/20 частку та 1/10 частку відповідно квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимоги до ОСОБА_1 відмовити. В решті рішення суду залишити без змін." (а.с.13-23). Разом з цим, 12 червня 2023 року ухвалою Чернівецького апеляційного суду у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення (постанови Чернівецького апеляційного суду від 12.04.2023 року) відмовлено з підстав того, що «вказаною постановою фактично не було змінено оскаржуване рішення суду першої інстанції по суті, а лише скасовано щодо вимог до одного із співвідповідачів, у зв`язку із чим чинним є саме рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 січня 2023 року до іншого співвідповідача» (а.с.24-26).
30.05.2023 року був виданий технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер ТІ01:6335-0244-8438-5862 (а.с.27-31).
15 травня 2023 року рішенням №67600671 державного реєстратора прав на нерухоме майно ЧМР ОСОБА_9 відмовлено у проведенні реєстраційних дій за поданою ОСОБА_2 заявою , яке мотивоване тим, що «подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (а.с.83).
05.05.2023 року Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації було видано технічний паспорт ТІ01:8132-6019-8713-8696 (а.с.86-88).
Відповідно до додаткової постанови Чернівецького апеляційного суду від 04.05.2023 року задоволено заяву ОСОБА_10 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2148,63 грн. (а.с.98-100).
19.06.2024 року рішенням державного реєстратора Чернівецької міської ради Добка Олександра Георгійовича, індексний номер рішення: 68078156 у вказаній квартирі зареєстровано право власності на 1/10 частину за ОСОБА_3 , а також зареєстровано право власності на 1/20 частину за ОСОБА_2 (а.с.157).
Відповідно до статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.
Загальні засади діяльності у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визнання та захист державою таких прав, визначає Закон України від 01.07.2004 року №1952-I «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127.
Пунктом 1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; заявник - власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.
Згідно до ст.3 ч.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов - реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
За змістом статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Порядок проведення державної реєстрації прав, наведений у статті 18 цього Закону, містить у тому числі положення про перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.
Частиною 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права. що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Згідно частини 2 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Разом з цим, відповідно до п. 12 Порядку, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав лля проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
Відповідно до ст. 10 ч. 3 п. 1, 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав, відповідно до ст.26 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Як встановлено судом, предметом заявлених позивачем вимог є рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Добка О.Г. про державну реєстрацію прав відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на частки в квартирі АДРЕСА_3 . Обґрунтування позовних вимог зводиться до того, що позивач не визнає права відповідачів, які виникли на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19.01.2023 р. у справі №727/8236/22. Позивач вважає, що державним реєстратором при проведенні реєстраційних дій були порушенні норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме маи?но та їх обтяжень».
Права на спірну квартиру АДРЕСА_3 у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникли на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19.01.2023 р. у справі №727/8236/22. Суди першої та апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині визнання прав на частки в спірній квартирі виходили з того, що зазначена квартира належала спадкодавцю ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності і його частка у квартирі становила 1/5. Відтак, суд зважаючи на склад спадкоємців, здійснив розподіл спадкового майна між спадкоємцями та визначив, що відповідачка ОСОБА_2 в порядку спадкування набула право власності на 1/20 частки квартири, а її донька ОСОБА_3 1/10 частки квартири.
У судовому засіданні судом було встановлено, що 15 травня 2023 року рішенням №67600671 державного реєстратора прав на нерухоме майно ЧМР ОСОБА_9 відмовлено у проведенні реєстраційних дій за поданою ОСОБА_2 заявою , яке мотивоване тим, що «подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
У зв?язку з наведеним 17 травня 2023 року відповідачем ОСОБА_11 до Чернівецького апеляційного суду подана заява про роз`яснення постанови від 12.04.2024 року.
12 червня 2023 року ухвалою Чернівецького апеляційного суду у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення, тобто постанови Чернівецького апеляційного суду від 12.04.2023 відмовлено з підстав того, що «вказаною постановою фактично не було змінено оскаржуване рішення суду першої інстанції по суті, а лише скасовано щодо вимог до одного із співвідповідачів, у зв`язку із чим чинним є саме рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 січня 2023 року до іншого співвідповідача»
В мотивувальній частині постанови Чернівецького апеляційного суду від 12.04.2023 року вказано наступне: «з приводу визнання права на частку у квартирі по АДРЕСА_5 колегія суддів виходить з наступного. Вказана квартира набута на підставі договору дарування частини квартири від 14.10.2009 року, згідно якого ОСОБА_12 подарував, крім інших, 1/6 частини квартири ОСОБА_8 (а.с.73). Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, коли помер ОСОБА_8 відкрилася спадщина за законом, до складу якої ввійшла 1/5 частки спірної квартири. Спадщину прийняли спадкоємці першої черги за законом дружина, дві доньки та мати, яка, в свою чергу, відмовилася від своєї частки у спадковому майні на користь малолітньої доньки ОСОБА_3 , а тому з урахуванням відсутності правовстановлюючих документів, та неможливості оформлення прав на спадкове майно, позов у цій частині підлягав задоволенню. Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції, що постанова нотаріуса про відмову видати позивачам свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 перешкоджає їм захистити свої спадкові права в позасудовий спосіб і є підставою для визнання за ними права власності на успадковану частку у спадщині після смерті спадкодавця, що відповідає приписам ст.16 ЦК України про право на захист особою свого цивільного права шляхом визнання за ними права власності на майно та спростовує доводи апелянта про відсутність спору у цій справі. Проте, в спорі щодо зазначеної частки в квартирі по АДРЕСА_5 ОСОБА_1 не є належним відповідачем, оскільки не входить у коло спадкоємців, до яких можуть бути пред`явлені вимоги, а позивачем не розмежовано в позові, до кого саме з відповідачів пред`явлено вимогу з приводу зазначеного майна. Так, спадкодавець набув частку у спірному майні на підставі договору дарування після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , що вказує на те, що саме це майно було особистою приватною власністю ОСОБА_8 в силу приписів ч.1 ст.57 СК України, і ОСОБА_1 прав спадкоємців зазначеного вище майна не порушила. Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 , а тому вимога з приводу визнання за позивачами часток у цій квартирі до ОСОБА_1 є безпідставними, на що суд першої інстанції уваги не звернув, розмежування вимог у позивача не з`ясував».
З вищевикладеного вбачається, що суд апеляційної інстанції підтвердив законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання за ними прав власності на спірну квартиру в порядку спадкування, які щодо цієї квартири були направлені до іншого спадкоємця за законом, доньки позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_6 . Вирішивши спір, суд в рішенні по справі №727/8236/22 встановив обсяг набутих в порядку спадкування майнових прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру та в мотивувальній і резолютивній частині рішення визначив розмір їх часток.
Отже, державний реєстратор при прийнятті оскаржуваного рішення вніс до Держаного реєстру записи про право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру в частках, розміри яких відповідають рішенню суду.
Таким чином, як встановлено судом, реєстратором дотримано норму ч.2 ст.12 Закону №1952-IV, згідно якої відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
В силу норми ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор «перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення», тобто є суб`єктом владних повноважень.
Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-ІV), згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 2 якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Відповідно до статті 3 Закону № 1952-ІV загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.
Частиною першою статті 5 Закону № 1952-ІV передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Пунктами 1-3 частини третьої статті 10 Закону № 1952-ІV передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи.
Як передбачено частиною першою статті 18 Закону № 1952-ІV, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 27 Закону № 1952-ІV державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що прийняттю рішення державного реєстратора про обтяження нерухомого майна передує перевірка відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.
Рішення державного реєстратора Шевчук Н.С. від 15.05.2023 про відмову у проведенні реєстраційних дій за заявою ОСОБА_2 є індивідуальним актом, дія якого вичерпана його виконанням. Тобто, наявністьчи відсутність такого рішення жодним чином не породжує наслідків для ОСОБА_2 в частині подальшої реєстрації набутих нею речових прав іншим реєстратором, тому не може бути підставою для відмови у реєстрації речових прав іншим реєстратором. Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Що стосується недійсності технічного паспорта на квартиру недійсності технічного паспорта на квартиру, позивач ОСОБА_1 вказує на те, що отриманий державним реєстратором ОСОБА_4 при вчиненні реєстраційної дії технічний паспорт на квартиру, отриманий ним із ЄДЕССБ та є недійсним, з підстав того, що «жоден сертифікований спеціаліст не проводив необхідних замірів». Позивачем дане твердження не доведено жодними належними та допустимими доказами.

Державна реєстрація права на майно як факт, що впливає на обрання ефективного способу захисту права власності: віндикаційного чи негаторного позову (постанова Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 725/2609/20)

Верховний Суд зауважив, що враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19 сформулював правовій висновок, відповідно до якого у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону № 1952-ІV у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як: скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Крім того, Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19 виснував, що за змістом частини третьої статті 26 Закону № 1952-ІV виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі № 1952-ІV.

Суд, звертає увагу, що за юридичною позицією Конституційного Суду України право на судовий захист як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя; відсутність такої можливості обмежує це право, яке за змістом частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002). Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Отже, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд враховує також положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, які може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

ЄСПЛ наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення (рішення у справі «Якущенко проти України», заява № 57706/10, пункт 28). До того ж, принцип належного здійснення правосуддя також передбачає, що судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються (рішення у справах «Garcнa Ruiz v. Spain» [GC] (заява №30544/96, пункт 26), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23), «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58), «Бендерський проти України» (заява N 22750/02, пункт 42)).

Суд виходячи з заявлених позовних вимог, з`ясував обставини підстав позову, повно, всебічно й об`єктивно з`ясував обставини справи, безпосередньо в судовому засіданні дослідив надані сторонами докази та надав їм належну оцінку.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, відсутність відзиву і заперечень проти позову суд вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 141, 258-259, 263-265, 270 ЦПК України, суд, - УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , фактична адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП: невідомо) фактична адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) про скасування рішення про державну реєстрацію речового права, зокрема визнати неправомірним та скасувати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Добка Олександра Георгійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68078156 від 19.06.2023 р., про реєстрацію права власності на 1/10 частку за ОСОБА_3 та на 1/20 частку за ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_3 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду безпосередньо або через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14.06.2024 року.

Суддя Слободян Г.М.