_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3448/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого судді Куриленко О.М.

за участю секретаря судового засідання Сопової А.Є.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2024 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики (розписки) у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США 00 центів, три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 9 674 (дев`ять тисяч шістсот сімдесят чотири) долари США 20 центів.

Свої вимоги мотивувала тим, що 01 березня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до п. 1.1. договору позики від 01.03.2017 року, Позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується надати Позичальнику готівкою грошову суму в загальному розмірі 4 074 000 (чотири мільйони сімдесят чотири тисячі) гривень, що становить еквівалент 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів СІЛА, а Позичальник зобов`язується прийняти позику і повернути названу позику Позикодавцеві у визначений цим Договором строк. Згідно до п. 3.2. Договору позики, повернення позики відбувається до 1 березня 2022 року. На підтвердження укладеного договору позики та його умов позичальником 01.03.2017 року було написано і власноручно поставлено підпис у розписці, яка підтверджує передачу коштів ОСОБА_5 позичальнику ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що відповідач не виконав умови договору, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 01 травня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

30.05.2024 року до канцелярії суду надійшов Відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнав свій обов`язок за Договором перед ОСОБА_5 щодо повернення позичених коштів у сумі 150 000 доларів США. Зазначає, що є фізичною особою-підприємцем, має постійний дохід, отримує щомісячну пенсію військовослужбовця та планує протягом року повернути позичені кошти. Однак, стверджує, що вимога позивача щодо стягнення за прострочення виконання зобов`язання по сплаті позики 3 % річних у період з 02.03.2022 року по 24.04.2024 року є безпідставною, оскільки не відповідає приписам п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому не підлягає задоволенню.

04.06.2024 року від третьої особи - ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку до канцелярії суду надійшли пояснення, в яких вона підтвердила, що 01.03.2017 року, в її присутності, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено Договір позики. Розпискою від 01.03.2017 року підтверджується факт передачі позивачем грошових коштів у сумі 4 074 000 гривень, що еквівалентно 150 000 доларів США, а також підтверджується факт присутності ОСОБА_4 як свідка.

З приводу вказаних у позовній заяві подій зазначила, що позичені кошти були витрачені на придбання нерухомого майна в новобудовах. Однак, через військову агресію російської федерації та складну безпекову ситуацію в Україні, терміни будівництва та введення в експлуатацію будинків були значно затримані. Безпосередньо, саме описані обставини унеможливили вчасне повернення позичених коштів її чоловіком. Введення військового стану в країні вплинули на можливість вчасно отримати прибуток від здачі в оренду житлових приміщень, а також унеможливило здійснити їх продаж за вигідною ціною, як було заплановано.

Також повідомила, що її чоловік отримав травму - перелом шийки стегна у січні 2024 року та значний час проходив лікування. Тривале лікування та реабілітація значно вплинули на фізичний стан ОСОБА_2 , що призвело до тимчасової втрати працездатності та, як наслідок, вплинуло на майновий стан їхньої сім`ї.

У зв`язку з наведеним, просила позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково, а саме в частині стягнення основної заборгованості за Договором позики від 01.03.2017 року у розмірі 150 000 доларів США; в частині стягнення 3% відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 9 674,20 доларів США просила відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України

Представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_1 у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала частково, а саме з урахуванням відзиву на позов, просила стягнути з відповідача заборгованість за договором позики (розписки) у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США, вимогу щодо стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 9 674,20 доларів США не підтримала.

Відповідач - ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнали у частині стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 150 000 доларів США.

Третя особа - ОСОБА_4 вважала, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 150 000 доларів США.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Розглянувши поданий позов, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

У судовому засіданні встановлено що, 01 березня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до п. 1.1. договору позики від 01.03.2017 року, Позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується надати Позичальнику готівкою грошову суму в загальному розмірі 4 074 000 (чотири мільйони сімдесят чотири тисячі) гривень, що становить еквівалент 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів СІЛА, а Позичальник зобов`язується прийняти позику і повернути названу позику Позикодавцеві у визначений цим Договором строк. Згідно до п. 3.2. Договору позики, повернення позики відбувається до 1 березня 2022 року. На підтвердження укладеного договору позики та його умов позичальником 01.03.2017 року було написано і власноручно поставлено підпис у розписці, яка підтверджує передачу коштів ОСОБА_5 позичальнику ОСОБА_2 .

На підтвердження укладеного договору позики та його умов позичальником 01.03.2017 року було написано і власноручно поставлено підпис у розписці, яка підтверджує передачу коштів ОСОБА_5 позичальнику ОСОБА_2 . При скаладанні розписки від 01.03.2017 року були присутні: ОСОБА_7 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Арцизським РВ УМВС України в Одеській області, 13.12.2000 року) та ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області, 10.11.1995 року).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов`язань відповідача позивачем була надана боргова розписка.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов`язань відповідача позивачем були надані боргові розписки, оригінали яких були оглянуті у судовому засіданні.

Суд приймає Договір позики від 01.03.2017 року в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобов`язання. Таким чином, судом достовірно встановлено той факт, що ОСОБА_2 отримав за договором позики від ОСОБА_5 150 000 дол. США.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ (розписка) перебуває у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обов`язку.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми боргу за Договором позики від 01 березня 2017 року у розмірі 150 000 доларів США.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Крім того, при вирішенні спору по суті суд враховує те, що відповідач позов визнав.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд керується положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст.ст. 124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 76-81, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 533, 536, 611, 625, 1046, 1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , заборгованість за договором позики (розписки) у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.