Справа № 462/3124/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі судді Бориславського Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

ТОВ «Коллект Центр» звернулось до суду із позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №2210481 від 27.04.2021 року у розмірі 30968,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.04.2024 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Судом вжито заходів щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи, зокрема, ухвалу суду про відкриття провадження у справі скеровано сторонам, відповідачу двічі разом із позовною заявою та додатками за місцем його реєстрації, однак поштові відправлення повернуто суду.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

У встановлений судом строк відзиву на позов відповідач не подав, причин такого не повідомив.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що 27.04.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача, було укладено Договір позики № 2210481, відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Сума позики 6050 грн. 00 коп., строк позики: до 26.05.2021 року /а.с.5-9/.

26.05.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору позики №2210481 від 27.04.2021 року, відповідно до умов якої сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів, до 25.06.2021 року та визначили графік нарахування процентів за користування позикою в межах строку, на який пролонговано строк позики /а.с.10,11/.

Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» 27.04.2021 проведено зарахування 6050 грн. на картку клієнта, номер транзакції в системі iPay.ua 87691842 /а.с.14 зворот/.

13.10.2021 між ТОВ «Маніфою» /клієнт/ та ТОВ «Вердикт Капітал» /фактор/ було укладено договір факторингу № 13/10-2021, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у т.ч. за договором позики № 2210481 від 27.04.2021 р., що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 , що підтверджується копією договору, платіжним дорученням, актами приймання-передавання та реєстром боржників /а.с.20-22, 23-24, 25/.

10.03.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023, в тому числі за договором позики № 2210481 від 27.04.2021, що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 , що підтверджується копією договору, платіжним дорученням, актами приймання-передавання та реєстром боржників /а.с.26-28, 29, 30-32/.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набув право грошової вимоги до відповідача.

Згідно із ч.2 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України)

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 умов договору позики не виконав, допустивши порушення термінів повернення коштів, встановлених таким договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 ,., така станом на 15.03.2024 року становить 101007,85 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 6050,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 94957,85.

Позивач просить стягнути із відповідача на його користь заборгованість у розмірі 30968,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 6050,00 грн., заборгованість за відсотками 24918,00 грн.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Таким чином, позовна вимога про стягнення нарахованих позивачем процентів після закінчення строку позики 25.06.2021 року є неправомірною.

Так, згідно розрахунку заборгованості, що долучений до матеріалів справи та сторонами інший суду не подано, розмір нарахованих процентів станом на 26.06.2021 року становить 3611,85 грн., такий розрахований із 27.05.2021 року по 25.06.2021 року включно/а.с.17/, а тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню нараховані проценти у вказаному розмірі.

Відповідачем не подано до суду доказів на спростування розрахунку позивача щодо заборгованості по договору позики.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №2210481 від 27.04.2021 року у розмірі 9661,85 грн., з яких 6050,00 грн. заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) та 3611,85 грн. заборгованість за відсотками.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем сплачено судовий збір при поданні позову до суду у розмірі 3028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № від 29.03.2024 року, а тому із відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позивних вимог, а саме у розмірі 944,72 грн.

Також, позивач просить стягнути судові витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 грн., що підтверджено Договором про надання правової допомоги № 02-01/2023 02.01.2023 між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», Заявкою на надання юридичної допомоги №1718, Витягом з акта № 1 про надання юридичної допомоги від 13 лютого 2024 року та платіжною інструкцією, №413000007 від 09 лютого 2024 року. Згідно якої ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на рахунок Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» сплачено суму 45000 грн. за надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 про надання правової допомоги, а тому із відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позивних вимог, а саме у розмірі 2807,95 грн.

Керуючись ст. 526, 612, 615, 625, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст. 2, 10, 12, 13, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» /, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306/ заборгованість за договором позики №2210481 від 27.04.2021 року у розмірі 9661 /дев`ять тисяч шістсот шістдесят одну/ гривню 85 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» /, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306/ судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2807 /дві тисячі вісімсот сім/ гривень 95 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» /, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306/ судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 944 /дев`ятсот сорок чотири/ гривні 72 копійки.

У решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку, передбаченому ст. 354, 355 ЦПК України.

Текст судового рішення складений 10 червня 2024 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.