Справа № 307/2256/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 травня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.

з участю секретаря Савинець В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 10 січня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Вільховецька сільська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, повернення самовільно захопленої частини земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2022 року ОСОБА_2 пред`явила позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення самовільно захопленої частини земельної ділянки.

Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0.5624 га. для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0041.

Частину земельної ділянки площею 0.0940 га самовільно захопив відповідач ОСОБА_1 , встановив дерев`яні стовпці, про що свідчить акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.11.2019 року, виконаний державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороню земель і дотриманням вимог земельного законодавства України Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

На ґрунті спору через встановлення дерев`яних стовпців при захопленні частини земельної ділянки між відповідачем ОСОБА_1 і позивачкою ОСОБА_2 мала місце конфліктна ситуація, у процесі якої відповідач спричинив їй середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, а також легкі тілесні ушкодження її чоловікові ОСОБА_3 та сестрі ОСОБА_4 .

Наразі, відповідач ОСОБА_1 продовжує відмовлятися добровільно усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, не виконує припису про звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки та погрожує застосуванням фізичної сили після спливу іспитового строку.

З огляду на це позивач просить у судовому порядку зобов`язати відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за кадастровим номером :01:003:0041, шляхом демонтування дерев`яних стовпців (а.с.2-7).

Рішенням Тячівського районного суду від 10 січня 2023 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою за кадастровим номером :01:003:0041, в урочищі «Заділок», територія Добрянської сільської ради, Тячівського району, Закарпатської області, загальною площею 0.5624 га, шляхом демонтування встановленої ним огорожі, а у випадку його відмови демонтувати огорожу за його рахунок. Вирішено питання про судові витрати (а.с.94-96).

На це рішення відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Зазначає, що межі між суміжними земельними ділянками були встановлені у 1997 році. За браком коштів право власності на земельну ділянку у визначених межах 1997 року відповідач не виготовив. На частину земельної ділянки площею 0,094 га, яка перебувала у користуванні відповідача, позивачка у 2018 році виготовила державний акт, без погодження меж земельних ділянок. Акт обстеження земельної ділянки від 30.11.2021 року, на який посилається позивачка як доказ, був складений після виготовлення нею технічної документації, а отже з цим актом відповідач не погоджується. Про проведення будь-яких перевірок відповідачу відомо не було, такі проводилися за його відсутності. Перевірка дотримання вимог земельного законодавства при набутті права власності на земельну ділянку площею 0,5624 га, кадастровий номер :01:003:0041, що належить позивачці ОСОБА_2 , не проводилася. Акт погодження меж між суміжними землекористувачами, що є складовою технічної документації, не досліджувався. Контрольні заміри суміжних земельних ділянок, що були проведені у 1997 році, не перевірялися. Усе це призвело до того, що позивачка оформила право власності на земельну ділянку площею 0,0940 га, яка перебувала у фактичному користуванні відповідача з 1997 року. Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач наголошував на допущених порушеннях, однак суд не прийняв це до уваги та не надав цьому правової оцінки. З огляду на це апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити (а.с.101-105).

У судове засідання в апеляційній інстанції відповідач ОСОБА_1 з`явився, однак перед початком розгляду справи зал судових засідань покинув, не пояснивши причину таких своїх дій. Його представник адвокат Кузнєцов М. О., в режимі відеоконференції, на питання чи можливо розпочати розгляд справи, відповів ствердно, пояснивши, що він уповноважений центром з надання безоплатної правової допомоги на представництво інтересів відповідача ОСОБА_1 та на участь від його імені у суді з усіма правами, які має сторона відповідача.

Адвокат Кустрьо М. М. (представник позивача) проти апеляційної скарги заперечив та просив її відхилити.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України.

Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Стаття 152 ЗК України передбачає, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З матеріалів справи слідує, що позивачці ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 0.5624 га. для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0041 (а.с.11).

Частину земельної ділянки площею 0.0940 га самовільно захопив відповідач ОСОБА_1 , встановивши дерев`яні стовпці, про що свідчить акт обстеження земельної ділянки та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.11.2019 року, виконаний державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороню земель і дотриманням вимог земельного законодавства України Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (а.с.14-19, 64-67, 70).

Факт самовільного зайняття підтверджується матеріалами польових геодезичних робіт складених за результатами кадастрової зйомки, на підставі яких виведено площу самовільно зайнятої земельної ділянки розміром 0,0940 га (кадастрова зйомка).

Крім того, на ґрунті спору через встановлення дерев`яних стовпців при захопленні частини земельної ділянки між відповідачем ОСОБА_1 і позивачкою ОСОБА_2 мала місце конфліктна ситуація, у процесі якої відповідач спричинив їй середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, а також легкі тілесні ушкодження її чоловікові ОСОБА_3 та сестрі ОСОБА_4 (вирок Тячівського районнього суду від 16 червня 2021 року (а.с.29-32).

Наразі, відповідач ОСОБА_1 продовжує відмовлятися добровільно усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та продовжує не виконувати припис про звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки.

Доводи апелянта про те, що позивачка оформила право власності на земельну ділянку площею 0,0940 га, яка перебувала з 1997 року у фактичному користуванні відповідача, належними та достатніми доказами не підтверджені, а тому не заслуговують на увагу.

За цих обставин, а також враховуючи те, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позову.

Вирішуючи справу місцевий суд з`ясував усі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, визначився з характером правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню в даному випадку.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не має..

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 10 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 травня 2024 року.

Головуючий

Судді