ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року

справа № 638/9803/23

провадження № 22-ц/818/717/24

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участі секретаря судового засідання Тітченко О.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Комунальне підприємство «Тролейбусне депо № 3», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС»,

третя особа: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2023 року ухвалено у складі судді Семіряд І.В.,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. Просив стягнути матеріальну шкоду з ПАТ «Страхова група «ТАС» у розмірі 8180,95 грн та стягнути моральну шкоду з КП «Тролейбусне депо №3» у розмірі 700 000 грн, судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_2 , працював водієм КП «Тролейбусне депо №3», 06.05.2020 близько 16-40 год. керував транспортним засобом - тролейбусом, грубо порушив вимоги п.п. 10.1 ПДР України, що призвело до зіткнення із велосипедом , яким керував неповнолітній ОСОБА_1 Потерпілий отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. 11.05.2023 судом ухвалено рішення про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_2 , у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності. У позивача виникло право на звернення з зазначеним позовом до суду у порядку цивільного провадження. Транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2 був застрахований у ПАТ «Страхова група «ТАС». Розмір страхової суми становить 150 000 грн за наслідками події позивачу заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. В результаті вчиненої ОСОБА_2 ДТП ОСОБА_1 завдано майнову шкоду, на загальну суму 8180,95 грн, яка підлягає стягнення з ПАТ «Страхова група «ТАС», оскільки транспортний засіб був застрахований. Окрім того, позивачу заподіяно також моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивач перестав вести звичайний спосіб життя, має відповідні психологічні хвороби. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 700 000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 60000,00 грн. В задоволені іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3» в дохід держави судовий збір, пропорційно до задоволених вимог у розмірі 602,00 грн та компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати у розмірі 6479 грн 80 коп.

Рішення обґрунтовано тим, що судом встановлено та знайшло своє підтвердження факт заподіяння ОСОБА_1 неправомірними діями водія КП «Тролейбусне депо № 3» ОСОБА_2 моральної шкоди, що привело до тривалих моральних страждань потерпілого. Разом з тим, судом не встановлено, що позивач пропустив строк звернення з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди до страхової компанії з поважних причин, позивачем не доведено, які розумні заходи здійснені ним для отримання відшкодування за рахунок страховика, судом не встановлено, що строк пропущений через незалежні від потерпілої особи причини тому в цій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги постанову Верховного Суду у справі №372/3192/18, в якій досліджувалось питання відшкодування моральної шкоди, суд підкреслив, що сталою судової практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру правопорушення, глибини спричинених та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, позивач оцінює спричинену йому моральну шкоду у розмірі 700 000 (сімсот тисяч) грн та вважає задоволення позовних вимог у розмірі 60 000 грн недостатнім та неспівмірним з понесеними ним стражданнями.

Вважає, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди страховою компанією є недоведеними та не звернення до ПрАТ «СГ «ТАС» в передбачені строки є необгрунтованими та такими, що не відповідають Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та сталій судовій практиці.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Тролейбоссне депо № 3» зазначає, що апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 було висунуто обвинувачення в тому, що він, працюючи водієм КП «Тролейбусне депо № 3», 06 травня 2020 року, близько 16 години 40 хвилин, керував транспортним засобом -технічно справним тролейбусом марки «Trolza» реєстраційний № НОМЕР_1 , що належить КП «Тролейбусне депо № 3», на якому рухався по пр-ту Науки зі сторони вул. Космонавтів у напрямку вул. Білогірська в Шевченківському районі м. Харкова.

Під час руху в районі будинку № 65-А, розташованого по пр-ту Науки в м. Харкові , підсудний ОСОБА_2 грубо порушив вимоги п.п. 10.1. Правил дорожнього руху України, згідно до якого: п.10.1. - « Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; та перед початком перестроювання вправо, не зорієнтувався в дорожній обстановці, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, проявив неуважність, чим створив небезпеку для дорожнього руху, що привело до зіткнення із транспортним засобом - велосипедом марки «Гост», під керуванням неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався у попутному із ним напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій велосипеда марки «Гост» - потерпілий ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а саме : закриту черепно-мозкову травму з наявністю саден на обличчі і струсу головного мозку, садна і гематоми на кінцівках, переломи лонної та сідничної кісток справа.

Порушення підсудним ОСОБА_2 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог 10.1. Правил дорожнього руху України, перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками, а саме спричинення потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Вказані необережні дії підсудного ОСОБА_2 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, а саме як : порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідні відомості щодо вчинення ОСОБА_2 вказаного кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР 06.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України.

31.07.2020 ОСОБА_2 слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/11089/20, №1-кп/638/495/23 клопотання підсудного ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_4 «Про звільнення підсудного від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення-злочину та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності », - задоволено. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження у відношенні нього закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 про стягнення з цивільного відповідача КП «Тролейбусне депо № 3» матеріальної та моральної шкоди, - залишити без розгляду, роз`яснено ОСОБА_1 право на його пред`явлення до суду в порядку цивільного судочинства (а.с. 11-14).

Відповідно до наказу №б/н (розпорядження) про прийому на роботу від 22.03.2017 ОСОБА_2 з 23.03.2017 прийнято на роботу до КП «Тролейбусне депо №3», на посаду водія тролейбуса пасажирського (а.с.30).

Наказом директора КП «Тролейбусне депо №3» від 01.02.2019 №22-к ОСОБА_2 підвищено кваліфікаційний клас з третього на другий (а.с. 29).

Тобто, в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з КП «Тролейбусне депо №3» на момент вчинення ДТП.

Між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та КП «Тролейбусне депо №3» 13.11.2019 укладено договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків. Як вбачається з зазначеного договору розмір страхової суми, щодо транспортного засобу марки ЗіУ 682Г-016-02, д.н.з. НОМЕР_1 становить 150 000 грн. Зазначений договір був чинний на момент скоєння ОСОБА_2 ДТП.

ОСОБА_1 бажаючи захистити свої права звернувся до суду з позовом до КП «Тролейбусне депо №3» та ПрАТ «СГ «ТАС».

Згідно вимог ст. 3 Конституції України вбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК).

Частинами 1 та 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм судова колегія дійшла таких висновків.

Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статтями 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Враховуючи, що обставин непереборної сили або умислу потерпілого не встановлено, ушкодження здоров`ю наступило внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а тому моральна шкода заподіяна позивачу підлягає відшкодуванню.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч.3 ст.23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

При визначенні розміру моральної шкоди судова колегія враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, майновий стан відповідача, глибину та тривалість моральних страждань позивач, яких він зазнав внаслідок ушкодження здоров`я та тривалість його немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди.

Під час розслідування кримінального провадження вини потерпілого ОСОБА_1 встановлено не було.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через ушкодження здоров`я, порушенням укладу його життя та соціальних зав`язків. Психічні страждання виражені тривогою, депресією, безсонням. Тривога пов`язана з тим, що ОСОБА_1 досі має переляк до наближаючихся до нього транспортних засобів, він опасається що дорожно-транспортна подія із ним може повторитися. Через що, він вже у повнолітньому віці не може сісти за кермо автомобіля, бо має переляк який досі не минув. Також він мав депресивні почуття з приводу того, що не встигав на вступні іспити до ВНЗ, оскільки два роки до цієї події готувався до їх здачі для вступу до ВНЗ. Душевні страждання, пов`язані з порушенням нормального сприйняття оточуючих внаслідок спричиненої моральної шкоди. Внаслідок кримінального правопорушення у ОСОБА_1 виниклі нові захворювання: головний біль, запаморочення, втрата свідомості, наявність періодичного болю у місцях переломів.

Зазначене підтверджується випискою №8679 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого «Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. О.І. Мещанінева» та висновку судової медичної експертизи № № 12-14/396-А/20 - заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, у вигляді: - закритої черепно-мозкової травми з наявністю саден на обличчі і струсу головного мозку; - саден і гематом на кінцівках; - переломів лонної та сідничної кісток справа. Довідкою № 154 про тимчасову непрацездатність студента навчального закладу І-ІІІ рівнів акредитації, про хворобу, карантин і інші причини відсутності дитини, яка відвідує загальноосвітній заклад від 05.06.2020 року вбачається, що у ОСОБА_1 не має можливості відвідувати навчальний заклад ХСШ №109 ІІ ступеню у зв`язку із ЗЧМТ, струсу головного мозку, перелому кісток тазу, забиттю, садин і т.д. Довідкою № 36 про тимчасову непрацездатність студента навчального закладу І-ІІІ рівнів акредитації, про хворобу, карантин і інші причини відсутності дитини, яка відвідує загальноосвітній заклад від 24.06.2020 року, вбачається, що у ОСОБА_1 не має можливості відвідувати навчальний заклад ХСШ №109 ІІ ступеню у зв`язку із ЗЧМТ, струсу головного мозку, перелому кісток тазу, гематоми м`яких тканин кінцівок і області тазу. Випискою з історії хвороби №1966 (амбулаторна карта №4614) ОСОБА_1 виданої відділенням психіатрії ДП «Інститут охорони здоров`я дітей та підлітків НАМНУ» вбачається, що дитина після потрапляння у ДТП з 11.09.2020 по 25.09.2020 року перебувала на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі, хворіє з 05.06.2020 року. Повний діагноз: наслідки закритої черепно-мозкової травни, струсу головного мозку, синдром лікворної гіпертензі, егетотивної дизфункції з синкопальними станами, тривожно-фобічний розлад, безсоння.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, судова колегія виходить з наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`ю , внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди - 60 000 грн, не є співмірним з тяжкістю моральних страждань позивача, тому доходить висновку про наявність підстав для зміни розміру моральної шкоди та вважає за необхідне стягнути з КП на користь ОСОБА_1 200 000 грн

Що стосується вимог про відшкодування матеріальної шкоди Страховою компанією, в цій частині судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо пропуску строку для такого звернення та не доведеність вжиття заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика.

До апеляційної скарги надані додаткові докази, які судова колегія не бере до уваги, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Таких причин встановлено не було.

Також, посилання в апеляційній скарзі на не пропуск трирічного строку для звернення до страховика не відповідає матеріалам справи, оскільки ДТП сталась 06.05.2020, а з позовною заявою ОСОБА_1 звернувся 14.08.2023, тобто після спливу трьох років.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження в суді апеляційної інстанції, апеляційні скарги належить задовольнити частково, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга та позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, то з КП «Тролейбусне депо № 3» на користь держави підлягає стягненню 4987,50 грн (19995,00 + 2992,50) судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції, оскільки ОСОБА_1 звільнено від спати судового збору на підставі п. 2та п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст.367,368,369,376,381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2023 року- змінити в частині розміру, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 в цій частині - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3» () на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) грн 00 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з Комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3» () на користь держави судовий збір в сумі 4987,50 грн за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанцій.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 червня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П. Пилипчук