ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/121/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року суддя Дарницького районного суду міста Києва Гусак О.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

у листопаді 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі - ТОВ «ВЕЛЛФІН», позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит у загальному розмірі 24 000 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 вересня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір про споживчий кредит № 1681035, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 8 000 грн. на умовах строкового погашення та сплати відсотків. Зважаючи на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання по договору позики не виконав, у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість в сумі 24 000 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 4 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

За зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками.

5 лютого 2024 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Калініна С.К. в якому останні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. Зазначив, що матеріалами справи не підтверджено укладення ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 кредитного договору, погодження нею умов кредитування та надання відповідачу кредиту. В наданій позивачем копії кредитного договору № 1681035 від 18 вересня 2021 року в розділі 8 «Реквізити та підписи сторін» відсутня інформації про позичальника та позикодавця, в кредитному договорі відсутній підпис як ОСОБА_1 так і ТОВ «ВЕЛЛФІН», наданий додаток до договору не містять інформації про підписання договору ТОВ «ВЕЛЛФІН» з використанням одноразового ідентифікатора. Також, на підтвердження укладення кредитного договору № 1681035 від 18 вересня 2021 року позивач не надав докази, що зазначений в додатку до договору одноразовий ідентифікатор № НОМЕР_3 був направлений ТОВ «ВЕЛЛФІН» на номер мобільного телефону чи електронну пошту ОСОБА_1 , який вона сама зазначила. Таким чином, з форми та змісту кредитного договору та додатку до нього неможливо встановити достовірність зазначених в них обставин. В матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б встановити, що ОСОБА_1 пройшла ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ВЕЛЛФІН» при вході в особистий кабінет на сайті, в порядку передбаченому Закону України «Про електронну комерцію», через номер телефону, який він сам зазначив. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 не визнає факт заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір. Також звертає увагу суду на відсутність підпису відповідача в правилах надання грошових коштів. Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору. Окрім того, право нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося у ТОВ «ВЕЛЛФІН» зі спливом строку дії договору 18 жовтня 2021 року, тому починаючи із зазначених дат, товариство не мало право нараховувати проценти за користування кредитом.

Правом подання відповіді на відзив позивач не скористався.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві та відзиві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 18 вересня 2021 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 1681035 в електронній формі.

За умовами п. 1.1. укладеного між позивачем та відповідачем договору про споживчий кредит, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 8 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Пунктом 1.3. договору про споживчий кредит встановлено, що позика надається строком на 30 (тридцять) дні, тобто до 18 жовтня 2021 року.

Відповідно до п. 1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору про споживчий кредит між позичальником і позикодавцем.

Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. договору про споживчий кредит на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 8 000 грн., що підтверджується інформаційною довідкою № 63/11 від 3 листопада 2023 ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів.

Таким чином, позивачем належним чином виконані умови договору про споживчий кредит, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором про споживчий кредит зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів.

Згідно з умовами, визначеними пунктом 1.5.1 договору, протягом строку дії договору, встановленого пунктом 1.3, розмір основних процентів складає: 1,8 % від суми позики, але не менше ніж 50 гривень за перший день користування позикою; 1,8 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в пункті 1.3. договору. Нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

У разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3. договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування коштами), в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Відповідно до пункту 1.6 договору позика надавалась на споживчі потреби. Деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості позики при нарахуванні основних процентів у відповідності до пункту 1.5.1 договору та реальна річна фіксована процентна ставка зазначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток до договору), який є невід`ємною частиною цього договору.

Таким чином, реєстрація відповідача на сайті позивача та подання відповідачем заповненої заявки на отримання грошових коштів із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, підтвердження позивачем заявки на отримання коштів у передбачений правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, а договір про споживчий кредит було укладено в електронній формі та підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що в силу приписів статей 6, 627 ЦК України та статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі.

Отже, позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому договорі розмірі. Проте відповідач в порушення умов договору не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, у зв`язку з чим відповідач має заборгованість.

Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

За приписами статті 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положенням частини першої статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015 (далі - Закон про електронну комерцію), на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 Закону про електронну комерцію визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір..

Відповідно до статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону про електронну комерцію визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом установлено, що 18 вересня 2021 року відповідачем було акцептовано пропозицію фінансової установи (позивача) щодо укладення електронного кредитного договору, на виконання вимог частини четвертої статті 8 Закону України «Про електронну комерцію» повідомив про себе інформацію, необхідну для його укладення, та здійснено підписання договору електронним підписом.

Підписання ОСОБА_1 договору, який містить усі істотні умови, передбачені законодавством для кредитного договору, зокрема, сума кредиту, розмір процентів, строки і порядок погашення кредиту, є доказом ознайомлення відповідача з його предметом та усіма умовами.

Відповідно до частини першої статті 509 цього Кодексу зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За загальними правилами, встановленими нормами статей 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За принципом змагальності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12, 81 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

З обставин справи установлено, що ОСОБА_1 є боржником у зобов`язанні, що виникло на підставі укладеного нею з позивачем кредитного договору, які не були виконані нею у встановлений строк.

Отже суд не враховує доводи представника відповідача про неукладення ОСОБА_1 кредитного договору № 1681035 від 18 вересня 2021 року.

Щодо доводів відповідач, про незгоду з наданим розрахунком заборгованості, оскільки, право нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося у ТОВ «ВЕЛЛФІН» зі спливом строку дії договору 18 жовтня 2021 року, тому починаючи із зазначених дат, товариство не мало право нараховувати проценти за користування кредитом та позивачем не надано детального розрахунку за складовими кредитної заборгованості, яку просить стягнути з відповідача, суд зазначає наступне.

З наданого позивачем договору споживчого кредиту № 1681035 від 18 вересня 2021 року, вбачається, що договір між сторонами був оформлений на 30 днів, а саме з 18 вересня 2021 року по 18 жовтня 2021 року. В розрахунку заборгованості міститься інформація, що проценти нараховувалися позивачем починаючи з 18 жовтня 2021 року - поза терміном кредитування.

Відповідно до п. 1.5. договору позики, нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,8% від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; 1,8% від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного п. 1.3 цього договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначені правові висновки також викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти та неустойку (пеню) лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків та пені є безпідставним. Після настання строку виконання кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України;

Частини 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти по кредиту припиняються.

Оскільки в договорі сторонами узгоджено термін дії кредитного договору до 18 жовтня 2021 року то нарахування процентів після цієї дати є безпідставними.

Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи доводів і аргументів та наданих сторонами доказів суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягує з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8 000 грн. та нарахованих відсотків до 18 жовтня 2021 року в розмірі 4 320 грн.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 684 грн. Оскільки позов задоволений на 51% (12320х100/24000), суд покладає на відповідача судовий збір в розмірі 1 368,84 грн. (2684х51%).

Представником відповідача заявлена вимога про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючипідготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на правничу допомогу відповідачем надано довіреність від 11 грудня 2023 року, договір № б/н/24 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 26 січня 2024 року, додаткову угоду № 1, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 5 лютого 2024 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Калініним С.К., платіжні інструкції № 540726672 від 27 січня 2024 року та № 556339023 від 6 березня 2024 року про сплату 2 500 грн. за договором № б/н/24 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 26 січня 2024 року, платіжна інструкція № 556339023 про сплату 2 500 грн за договором від 26 січня 2024 року.

Таким чином матеріалами справи підтверджено, що представником позивача були надані належні та допустимі докази на підтвердження заявленого розміру витрат, пов`язаних з правовою допомогою, співмірності обсягу послуг, наданих адвокатом.

Відповідач у відзиві просив стягнути 5 000 витрат на правову допомогу.

Позов задоволено на 51 %.

Таким чином, із позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2 450 грн витрат на правову допомогу (5000*49%).

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

позов товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (місцезнаходження: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, буд. 48, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 300346, ) заборгованість у загальному розмірі 12 320 грн. та судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 1 368,84 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (місцезнаходження: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, буд. 48, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 300346, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 2 450 витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.С. Гусак