ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» червня 2024 року

м. Харків

справа № 646/3692/24

провадження № 22ц/818/2074/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Сіренко Ю.Ю. від 05 квітня 2024 року

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, в якому просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь 3500,00 доларів США та 59 000,00 грн, судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 передано на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Богодухівського районного суду Харківської області.

Не погоджуючись з ухвалою судді Столовий Р.В. через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу судді скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Суд не врахував, що відповідачем у справі є не лише позичальник ОСОБА_2 , який зареєстрований у селі Феськи Богодухівського району Харківської області, а й поручитель ОСОБА_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до Основ`янського (раніше Червонозаводського) району м. Харкова, тож він має право пред`явити позов за місцем проживання одного з відповідачів за своїм вибором.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що справа підсудна Богодухівському районному суду Харківської області за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до вимог частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною п`ятнадцятою статті 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Поряд із загальною та альтернативною підсудністю, як видами територіальної підсудності, законом визначено і виключну підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Згідно із частиною сьомою статті 30 ЦПК України у випадку об`єднання позовних вимог щодо укладання, зміни, розірвання і виконання правочину з вимогами щодо іншого правочину, укладеного для забезпечення основного зобов`язання, спір розглядається судом за місцезнаходженням відповідача, який є стороною основного зобов`язання.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання та захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов`язання боржником закон передбачає спеціальні заходи - визначає окремі види забезпечення виконання зобов`язання: неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток або інші види, встановлені договором або законом (стаття 546 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Отже, порука є похідною від основного зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Предметом спору у цій справі є вимоги про солідарне стягнення з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 29 вересня 2023 року, на підтвердження укладення якого ОСОБА_2 складено власноручну розписку.

ОСОБА_1 у позові об`єднав вимоги за основним зобов`язанням (договором позики, укладеним між ним та ОСОБА_2 ) та за правочином, вчиненим на його забезпечення (договором поруки, укладеним між ним та ОСОБА_3 ).

Отже, вимоги ОСОБА_1 за правилами статті 30 ЦПК України мають розглядатись за зареєстрованим місцем проживання відповідача, який є стороною основного зобов`язання, ОСОБА_4 , який є боржником за договором позики.

У позовній заяві позивач зазначив, що місцезнаходженням відповідача ОСОБА_2 , який є боржником за основним зобов`язанням, є АДРЕСА_2 , та в апеляційній скарзі зазначає таку ж його адресу, що територіально відноситься до підсудності Богодухівського районного суду Харківської області. Тому за правилами виключної підсудності ця справа підсудна зазначеному суду.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 752/10126/19 (провадження № 61-21345св19).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо його права за власним вибором звернутися до суду за місцем проживання будь-якого з відповідачів (частина п`ятнадцята статті 28 ЦПК України), є безпідставними, оскільки у спірному випадку підлягають застосуванню правила виключної підсудності (частина сьома статті 30 ЦПК України).

Розгляд справи судами з порушенням правил виключної підсудності є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду (див. Постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 369/238/15-ц (провадження № 14-117цс18).

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, та підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання щодо передачі справи на розгляд іншому суду.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, та справа по суті спору не розглядалась, підстав для розподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 10 червня 2024 року.