ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року місто Чернівці справа №718/578/24

провадження №22-ц/822/553/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Факас А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, головуючий суддя в суді першої інстанції суддя Скорейко В.В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Посилалася на те, що відповідач є батьком їхньої спільної дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач на даний час проходить військову службу в Збройних Силах України, а тому ставить питання про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) батька.

Вказує, що оскільки між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини, просить суд винести рішення про стягнення з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше 50 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення із дня пред`явлення позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/7 частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 16 лютого 2024 року і до досягнення її повноліття.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги

Апелянт ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення змінити в частині стягнення розміру аліментів та позов задовольнити повністю.

Посилалася на те, що згідно встановленої судової практики, аліменти на одну дитину стягуються в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, а тому, аліменти з відповідача повинні стягуватися на утримання однієї дитини в розмірі частини від його заробітку (доходу).

Вказує, що відповідачем не доведено належними та допустимим доказами обставини, які б не давали йому можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) (хвороба платника, відсутність заробітку, наявність інших утриманців тощо).

Таким чином, суд при ухваленні рішення не врахував норми права, які регулюють дані правовідносини та не надав належної правової оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, в їх сукупності. А тому, вважає, що рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2024 року необхідно змінити.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Мельник Ю.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Вказав, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а максимальний розмір аліментів не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку і для дітей від 6 до 18 років це сума становить 28330 грн.

Зазначив, що відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання доньки щомісячно у розмірі 4000 грн.

Суд першої інстанції під час розгляду справи врахував, що у відповідача є на утриманні повнолітній син, який продовжує навчання.

Вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім?ї № 65 від 09 лютого 2024 року, який виданий виконавчим комітетом Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 разом із дочкою проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації (а.с.6).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , у відповідача є син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.21).

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні підстави для стягнення аліментів на одну дитину з відповідача в розмірі частини його заробітку (доходу), оскільки позивачкою не доведено достатність заробітку (доходу) платника аліментів або витрат, які б свідчили про можливість відповідача сплачувати аліменти у зазначеному розмірі, чи наявність у нього будь-якого майна. Стороною позивача взагалі не долучено до позову жодного доказу щодо матеріального стану відповідача чи його доходу, труднощів в отримані таких доказів суду не повідомлено, про їх витребування судом клопотань не заявлено. Суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/7 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»).

В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частиною першою ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Отже, закон передбачає два способи захисту у справах про стягнення аліментів - у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі.

За правилами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає з 1 січня 2024 року - 3196 грн.

Колегія суддів наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19.

Так, визначаючи розмір аліментів у конкретній справі, суд має з`ясувати необхідний рівень коштів який є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому має враховуватись стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік, місцевість де вона проживає, щомісячні потреби, витрати пов`язані з навчанням, відвідування дитиною гуртків, спортивних секцій тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами першою, шостою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Апеляційний суд не погоджується із визначеною судом першої інстанції сумою стягуваних аліментів в розмірі 1/7 частки від усіх доходів відповідача та вважає такий висновок суду помилковим, враховуючи наступні обставини.

У справі, що переглядається, встановлено, що позивач звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів просила стягнути з відповідача аліменти на дитину в розмірі частки від всіх доходів відповідача.

На підтвердження своїх вимог вказала, що відповідач на даний час проходить військову службу в Збройних Силах України. Однак доказів з даного приводу суду не надала.

Матеріали справи не містять даних щодо доходів як позивача, так і відповідача.

Стороною відповідача на спростування доводів позовної заяви не надано жодних доказів щодо матеріального стану відповідача, його неможливості сплачувати аліменти у розмірі, який просила позивач за станом здоров`я, перебування на його утриманні інших осіб, тощо.

Відповідач заперечуючи проти розміру частки запропонованих позивачем аліментів, просив зменшити розмір аліментів до 4000 грн. Визнав факт проходження ним військової служби в Збройних Силах України, однак доказів з даного приводу та доказів його заробітку суду не надав.

Отже, в матеріалах справи відсутності загальні відомості про доходи відповідача ОСОБА_2 , а тому не можливо встановити його майновий стан.

Зокрема, відповідач не надав доказів, що має на утриманні непрацездатних батьків, інших дітей, а посилання відповідача що у нього на утриманні повнолітній син який продовжує навчання, жодними доказами не підтверджується, позивач не надав доказів сплати ним аліментів чи будь які інші докази щодо понесення ним витрат на утримання сина.

При цьому, слід приймати до уваги, що вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, але такими доказами можуть бути, наприклад, довідка про доходи з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, які містять, зокрема, дані щодо суми всіх доходів фізичної особи за відповідний період.

Відповідач такі докази суду не надав.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, колегія суддів відмічає, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Даючи оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що розмір аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на неповнолітню дитину є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не врахував інтереси перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька, і, як наслідок, безпідставно без належних на те доказів частково задовольнив позов та визначив розмір стягуваних аліментів в розмірі 1/7 частини від всіх доходів відповідача, а тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України, апеляційний суд при винесенні постанови вирішує питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача (частина перша, друга статті 141 ЦПК України).

Позивачку звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 3 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, а тому судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави слід стягнути 1816 гривень 80 копійок (1211,20 х 150%).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є доведеними та обґрунтованими, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2024 року слід змінити.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2024 року змінити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 16 лютого 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1816, 80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк