Справа № 215/1716/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі головуючого, судді - Квятковського Я.А.

за участю секретаря - Сердюк А.В.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та визнання права власності на частину квартири,-

ВСТАНОВИВ:

18.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та визнання права власності на частину квартири, в якій просить поділити поміж ним та відповідачкою квартиру АДРЕСА_1 , при цьому виділити за кожним з них по частині вказаної квартири та визнати за ним право власності на частину вказаної квартири. Стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 4 024,70 грн. та витрати за складання звіту про оцінку майна у розмірі 1 400 грн.

Позов обґрунтований тим, що під час перебування у шлюбі з 1995 2023 сторони придбали у 2001 році квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки квартира придбана в період шлюбу із відповідачем, позивач просить виділити та визнати право власності на частини квартири за ним та відповідачкою. Також, позивач просить стягнути з відповідачки судові витрати в розмірі 4024,70 грн. сплата судового збору, 1400 грн. - вартість оцінки нерухомості.

04.04.2024 року ухвалою суду у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 29.04.2024.

29.04.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд на 06.06.2024.

Позивач у судовому засіданні просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачка у підготовчому судовому засіданні та у судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, просила зменшити розмір судових витрат.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Суд сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів встановив, що 04.03.1995 року між сторонами було зареєстровано шлюб, а.с. 10.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 15.11.2001, ОСОБА_1 під час шлюбу придбав квартиру АДРЕСА_1 , а.с. 17, 18.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.10.2023, шлюб між сторонами було розірвано, а.с. 11-13.

Згідно звіту про оцінку майна від 2024 року, ринкова вартості квартири АДРЕСА_1 складає 804940 грн., а.с. 21-48. ОСОБА_1 сплачено за послуги з оцінки майна - 1400 грн., а.с. 2.

Оцінка суду.

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Правилами ст.ст. 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 60 СК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 придбана позивачем в період його шлюбу з відповідачкою, тому являється спільною сумісною власністю їх подружжя. Дана обставина визнана відповідачем в судових засіданнях та не оспорюється.

Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом (ч.1 ст.372 ЦК України).

Частиною 3 статті 372 ЦК України визначено, що в разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Позивач бажає визначити розмір своєї частки в спільній квартирі подружжя, що відповідає положенням ст. 372 ЦК України. Тому вимога про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири підлягає до задоволення.

Оскільки з визначенням частки за позивачем право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру припиняється, тому суд вважає за необхідне визнати за відповідачем також право власності на 1/2 частину квартири.

Суд також вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, що складаються з витрат на оцінку квартири - 1400 грн. та половини суми сплаченого судового збору у розмірі 2012,35 грн.

При цьому, суд відмічає, що згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті - суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання і до початку розгляду справи по суті, то позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 2012,35 гривень.

Керуючись статтями 3,12,13,81,141,259,263-265,354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право приватної власності на частини квартири АДРЕСА_1 , за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2012,35 грн. та витрати на експертне дослідження у розмірі 1400 грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету України 50 відсотків сплаченого судового збору згідно квитанції до платіжної інструкції № 44469301 від 18.03.2024 в розмірі 2012,35 грн.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання рішення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 14.06.2024.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інн. НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інн. НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

СУДДЯ: