МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2024 р. Справа №370/2088/23

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Білоцької Л.В., із секретарями Гребінською Н.П., Хоменко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду у смт Макарів Київської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 08.04.2021 року в сумі 9065 (дев`ять тисяч шістдесят п`ять ) доларів США; заборгованість за договором позики від 19.04.2021 року в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 19.04.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується борговою розпискою від 19.04.2021 року, за якою ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) доларів США та зобов`язувався повернути в строк до 31.10.2021 року.

Також, 08.04.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено ще один договір позики, що підтверджується борговою розпискою від 08.04.2021 року, за якою ОСОБА_2 отримав грошові кошти від ОСОБА_1 у розмірі 9065 (дев`ять тисяч шістдесят п`ять ) доларів США.

Першочергово, при складанні розписки від 08.04.2021 року була відсутня дата повернення грошових коштів і за домовленістю сторін (телефонним зв`язком) ОСОБА_2 запропоновано ОСОБА_1 власноручно поставити дату повернення коштів 08.05.2021 року.

В подальшому ОСОБА_2 відмовився повертати борг у розмірі 9065 доларів США зазначивши про те, що в розписці відсутня дата повернення коштів, а дата 08.05.2021 року була проставлена ОСОБА_1 власноручно без погодження з ОСОБА_2 . Тобто, за відсутності проставлення дати повернення коштів, ОСОБА_2 зазначив, що строк повернення грошей 08.05.2021 року не настав, при цьому самостійно дату повернення богу не визначати відмовився.

21.07.2023 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про повернення коштів за позикою від 08.04.2021 року у розмірі 9065 доларів США протягом семи днів. Вимога була направлена цінним листом з описом вкладення на адресу реєстрації відповідача та на адресу вказану в розписці ( АДРЕСА_1 ). Про те, відповіді на вказану вимогу отримано не було, зобов`язання щодо повернення коштів не виконане.

Таким чином, на теперішній час відповідач жодне із зобов`язань не виконав, грошові кошти у вигляді основної суми боргу за розписками від 08.04.2021 року та від 19.04.2021 року не повернув. У зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 04.09.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 26.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті на 18.04.2024 року, який в подальшому відкладено на 06.05.2024 року.

У судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явилися. Від представника позивача адвоката Приміча Д.В. надійшло клопотання про розгляд справи у його та позивача відсутність, вказавши про підтримання позовних вимог, які просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач жодного разу ні в підготовче ні в судове засідання по суті не з`являвся, відзиву не подавав.

Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

19.04.2021 року між ОСОБА_1 , 1989 р.н., РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , 1988 р.н., РНОКПП: НОМЕР_2 було укладено договір позики, що підтверджується борговою розпискою від 19.04.2021 року, за якою ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) доларів США та зобов`язувався повернути в строк до 31.10.2021 року (а.с. 8).

Також, 08.04.2021 року між ОСОБА_1 , 1989 р.н., РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , 1988 р.н., РНОКПП: НОМЕР_2 було укладено ще один договір позики, що підтверджується борговою розпискою від 08.04.2021 року, за якою ОСОБА_2 отримав грошові кошти від ОСОБА_1 у розмірі 9065 (дев`ять тисяч шістдесят п`ять ) доларів США (а.с. 9).

Як вказав позивач та що не заперечив відповідач, першочергово, при складанні розписки від 08.04.2021 року була відсутня дата повернення грошових коштів і за домовленістю сторін (телефонним зв`язком) ОСОБА_2 запропоновано ОСОБА_1 власноручно поставити дату повернення коштів 08.05.2021 року. В подальшому ОСОБА_2 відмовився повертати борг у розмірі 9065 доларів США зазначивши про те, що в розписці відсутня дата повернення коштів, а дата 08.05.2021 року була проставлена ОСОБА_1 власноручно без погодження з ОСОБА_2 . Тобто, за відсутності проставлення дати повернення коштів, ОСОБА_2 зазначив, що строк повернення грошей 08.05.2021 року не настав, при цьому самостійно дату повернення богу не визначати відмовився.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

21.07.2023 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про повернення коштів за позикою від 08.04.2021 року у розмірі 9065 доларів США протягом семи днів. Вимога була направлена цінним листом з описом вкладення на адресу реєстрації відповідача та на адресу вказану в розписці. Про те, відповіді на вказану вимогу отримано не було, зобов`язання щодо повернення коштів не виконане (а.с. 10-12).

Таким чином, на теперішній час відповідач жодне із зобов`язань не виконав, грошові кошти у вигляді основної суми боргу за розписками від 08.04.2021 року та від 19.04.2021 року позивачу не повернув.

Вирішуючи даний спір, суд керується також наступним.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень частини першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між сторонами склалися договірні відносини за умовами договору позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу України в частині позики (§1.Позика Глави 71), а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц (провадження № 61-7418св18), від 06 квітня 2020 року у справі № 464/5314/17 (провадження № 61-10789св18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказано, що заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. […] Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. […] Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Великою Палатою Верховного Суду висловлена правова позиція з цього приводу у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18, в якій вказано, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, та приходить до висновку, що позов є обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 9719,95 грн (документально підтверджений матеріалами справи - а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 354-355 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість за договором позики від 08.04.2021 року в сумі 9065 (дев`ять тисяч шістдесят п`ять ) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість за договором позики від 19.04.2021 року в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір у розмірі 9719,95 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 06.05.2024 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Л.В. Білоцька