Справа № 939/1855/23
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2024 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді - Герасименко М.М.,

за участі секретаря Рассказової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що її батько ОСОБА_3 разом із сестрою ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . З серпня 2020 року в судовому порядку було визначено порядок користування даною квартирою, виділено ОСОБА_2 в користування житлову кімнату № НОМЕР_1 , площею 11,3 кв. м, а ОСОБА_3 житлову кімнату № НОМЕР_2 , площею 14,2 кв. м, у спільному користуванні залишено коридор № 1, площею 7,1 кв. м, санвузол № 4, площею 3,3 кв. м, кладовку № 2, площею 0,5 кв. м, кухню № 3, площею 7,9 кв. м, лоджію площею 5,1 кв. м. З дозволу батька вона (позивачка) разом із дитиною проживає у належній йому частині вказаної квартири. ОСОБА_2 без погодження із співвласником найняла будівельників і 05 жовтня 2021 року вони почали вибивати несущу стіну, без належних на те документів, у результаті чого вона (позивачка) була змушена викликати працівників поліції, оскільки її вимоги не вибивати стіну були залишені без реагування. Під час ремонтних робіт було демонтовано вікно в кімнаті та частину стіни, в результаті чого квартира швидко охолола та в ній стало неможливо проживати. Вона (позивачка) разом з дитиною була змушена шукати та винаймати житло в іншому місці, оскільки не могла нормально проживати у батьковій частині квартири. За час проживання у найманій квартирі протягом шести місяців, вона була змушена сплачувати орендну плату в розмірі 5 000,00 грн і комунальні послуги в розмірі 3 000,00 грн. Весь цей час протягом шести місяців будівельники продовжували виконувати ремонтні роботи, але відповідачка комунальні послуги не сплачувала, в зв`язку з чим вона (позивачка) змушена сплачувати їх зараз. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 їй ( ОСОБА_4 ) та її дитині було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, що були викликані створенням умов неможливості проживання у квартирі, що призвело до порушення звичайного життя, що в свою чергу спричинило психологічний і побутовий дискомфорт. У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України вона ( ОСОБА_4 ) має право на відшкодування моральної шкоди, як особа, що зазнала душевних страждань у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна. Оскільки спричинена моральна шкода була завдана внаслідок винних дій відповідачки, а остання не бажає у добровільному порядку вирішити спір, просила стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 40 000,00 гривень.

За ухвалою суду від 31 липня 2023 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

14 серпня 2023 року до суду від відповідачки надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що позивачка приховала інформацію про те, що її батько також проводив ремонтні роботи в квартирі без погодження з іншим співвласником та чинив перешкоди в користуванні квартирою іншому співвласнику. На підставі рішення Бородянського районного суду Київської області від 03 серпня 2020 року було визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділено їй (відповідачці) в особисте користування житлову кімнату № НОМЕР_1 , площею 11,3 кв. м, а ОСОБА_3 житлову кімнату № НОМЕР_2 , площею 14,2 кв. м, решту приміщень у квартирі залишено у їх спільному користуванні. Враховуючи вказані обставини, вона ( ОСОБА_2 ) використовувала своє право на користування, володіння своєю часткою квартири з врахуванням розподілу квартири за рішенням суду. Позивачка не надала суду жодних доказів на підтвердження порушення відповідачкою прав позивачки та завдання у зв`язку з цим моральної шкоди. Також, в позові не зазначено, які права на вказану квартиру мала позивачка і на якій правовій підставі, а також не вказано яке її майно було пошкоджено чи зруйновано. Оскільки доказів того, що позивачці заподіяно моральну шкоду суду не надано, то просила у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 і її представник адвокат Тищенко Л.М. позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Іванов Ф.Г. у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 09 серпня 2019 року за реєстровим № 2-974 та від 13 липня 2020 року за реєстровим № 1-1368, власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (відповідач у справі) та ОСОБА_3 (а.с. 10).

Позивачка є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб (5, 7, 8).

Як вбачається зі змісту рішення Бородянського районного суду Київської області від 03 серпня 2020 року у справі № 939/2948/19, у грудні 2019 року ОСОБА_2 (відповідачка у справі) звернулася до Бородянського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 (батька позивачки у справі) про встановлення порядку користування квартирою та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою. Позов було обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 перешкоджає ОСОБА_2 користуватися вказаною квартирою, не дає можливості зайти в квартиру та без погодження з останньою вселив туди квартирантів. ОСОБА_2 просила визначити порядок користування квартирою та зобов`язати ОСОБА_3 не чинити їй перешкоди в користуванні квартирою.

Ухвалою суду від 02 червня 2020 року було прийнято відмову ОСОБА_2 від позовних вимог про усунення перешкод в користуванні квартирою, провадження в справі в цій частині закрито.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 03 серпня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділено ОСОБА_2 в обособлене користування житлову кімнату № 5 площею 11,3 кв.м, ОСОБА_3 житлову кімнату № 3 площею 14,2 кв.м і залишено в їхньому спільному користуванні приміщення: коридор № 1 площею 7,1 кв. м, санвузол № 4 площею 3,3 кв. м, кладовку № 2 площею 0,5 кв. м, кухню № 3 площею 7,9 кв. м, лоджію площею 5,1 кв.м. (а.с. 12-13).

Згідно з доповідною запискою ДОП СП ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 20 жовтня 2021 року про результати розгляду звернення ОСОБА_1 , 05 жовтня 2021 року до ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшло звернення ОСОБА_1 , яка проживає у АДРЕСА_2 , про те, що співвласники найняли людей, які роблять ремонт та вибивають несущі стіни, без належних на те документів. Інформацію за даним зверненням зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення та інші події ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області за № 8211 від 05 жовтня 2021 року. В ході проведеної перевірки було встановлено, що дана подія має характер цивільно-правових відносин (а.с. 14).

З відтворених у судовому засіданні відеозаписів та фотографій, наданих позивачкою, вбачається, що 05 жовтня 2021 року у кімнаті, якою за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 03 серпня 2020 року має право користуватися відповідачка ( ОСОБА_2 ), відсутнє вікно. Усі стіни у кімнаті наявні. Працівники, що проводили роботи по демонтажу вікна працюють у денну добу пори. Під віконним отвором стіна має нерівності та відсутність декількох цеглин, віконний отвір затягнутий плівкою (а.с. 15, 16, 50).

З фотографії наданої відповідачкою, яка була зроблена за допомогою фотокамери телефону, вбачається, що вікно у кімнаті відповідачки станом на 02 листопада 2021 року замінено, усі стіни у кімнаті наявні (а.с. 103).

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він є другом сім`ї позивачки. Приблизно у листопаді 2021 року він допомагав позивачці перевозити речі з квартири по АДРЕСА_3 на квартиру по АДРЕСА_4 він побачив відсутність вікна в одній із кімнат, отвір вікна наче був затягнутий плівкою. У кімнаті позивачки було наявне вікно, проте воно було старе. Централізованого опалення у вказаній квартирі не було, квартира опалювалась за допомогою електричних приборів. У квартирі по АДРЕСА_4 , куди переїжджала позивачка, було наявне опалення.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він бачив позивачку у жовтні, листопаді 2021 року, лютому 2022 року у будинку по АДРЕСА_4 . Як повідомили йому мешканці будинку, позивачка разом із чоловіком у цьому будинку знімали квартиру.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він є батьком позивачки і братом відповідачки. 05 жовтня 2021 року йому подзвонила дочка та повідомила, що у квартирі вибивають стіну, на що він їй сказав, щоб вона викликала поліцію. Свідок повідомив, що між ним і відповідачкою склалися неприязні відносини, у зв`язку із розподілом квартири. Після того як у судовому порядку було визначено порядок користування вказаною квартирою, у 2021 році його дочкою було проведено ремонтні роботи у цій квартирі, а саме у його (свідка) кімнаті, кухні і ванній. Відповідачка це побачила і вирішила, що квартира продаватись не буде і почала робити собі ремонт і вибивати стіну. Централізоване опалення у будинку взагалі відсутнє, опалення квартири відбувалося за допомогою електричних приладів, а саме трьох конвекторів. Балкон був засклений, двері та вікно в його кімнаті були наявні, але все одно були протяги, оскільки усе було старе, а відповідачка вибила у своїй кімнаті вікно. Через це його дочка була вимушена виїхати з квартири. Дочка переїхала на іншу квартиру приблизно до 14 жовтня 2021 року. Станом на 31 жовтня 2021 року вікна у квартирі ще не було. Доступ до вікна відповідачки у нього (свідка) був, проте він не мав намір додатково затягувати отвір вікна плівкою з боку балкону, оскільки вважав, що якщо він затягне отвір вікна плівкою, то відповідачка її зірве. Додатково, на питання представника відповідачки, свідок вказав, що спочатку він не давав відповідачці доступу до квартири, пояснюючи це тим, що там проживає маленька дитина, проте відповідачка подала позов до суду і виграла суд, після чого він віддав відповідачці ключі і остання вже мала вільний доступ до квартири. Коли він разом із дочкою у 2021 році проводив ремонтні роботи у вказаній квартирі, то проведення ремонтних робіт з відповідачкою він не узгоджував. До 05 жовтня 2021 року ніхто не заважав його дочці користуватися квартирою. Дочка повернулась у квартиру після окупації влітку 2022 року, з квартири з`їхала у березні 2024 року, оскільки вимкнули ліфти у будинку. У цей період перешкод у користуванні квартирою його дочці ніхто не чинив.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що на початку жовтня 2021 року дочка відповідачки попросила його демонтувати старе та встановити нове вікно у квартирі на АДРЕСА_5 . Коли демонтували вікно 05 жовтня 2021 року, то виявилась проблема, а саме разом з вікном знімалася цегла під вікном. Крім того, як потім з`ясувалось нове вікно, яке привезли приблизно через два дні, було замале, а тому вони чекали коли буде виготовлено нове вікно за правильними розмірами. Свідок особисто бачив як нове вікно, яке було замале, так і вікно, яке у подальшому було встановлено приблизно у кінці жовтня 2021 року. Свідок також повідомив, що 05 жовтня 2021 року під час сварки між сторонами, відповідачка повідомила, що сама усе поприбирає та затягне вікно плівкою. Коли він (свідок) вже встановлював нове вікно, то отвір вікна був затягнутий плівкою. Нове вікно встановили та повністю здали роботу, включаючи роботи по облаштуванню підвіконня та відкосів вікна, приблизно 01 листопада 2021 року.

Згідно ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 2 ст. 383 ЦК України встановлено право власників квартир здійснювати на свій розсуд ремонт і зміни у квартирі, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідачка з 09 серпня 2019 року є власником частини квартири АДРЕСА_1 . Власником іншої частини вказаної квартири з 13 липня 2020 року є батько позивачки ОСОБА_3 .

Як вбачається з досліджених у судовому засіданні доказів та з показань свідка ОСОБА_3 , відповідачці як співвласнику вказаної квартири чинилися перешкоди у користуванні квартирою і лише після рішення суду від 03 серпня 2020 року, інший співвласник квартири ОСОБА_3 передав відповідачці ключі від квартири. На грунті вказаних суперечок між відповідачкою та ОСОБА_3 виникли неприязні відносини.

У 2021 році ОСОБА_3 зі своєю дочкою, яка на той момент вже проживала у вказаній квартирі, безперешкодно провів ремонтні роботи у кімнаті, яка була йому виділена за рішенням суду, а також у приміщеннях спільного користування, а саме у кухні і ванній. Відповідачка також у жовтні 2021 року розпочала ремонтні роботи у кімнаті, яка була виділена їй за рішенням суду. Однак, одразу після початку таких ремонтних робіт виникла сварка між сторонами через демонтоване 05 жовтня 2021 року вікно у кімнаті, яка виділена за рішенням суду відповідачці.

Квартира, у якій здійснювались ремонтні роботи, розташована на восьмому поверсі будинку. Вікна двох кімнат, що виділені в особисте користування відповідачці та ОСОБА_3 , у цій квартирі виходять на балкон, який є заскленим. Опалення квартири здійснювалось за допомогою трьох електричних конвекторів.

Станом на 02 листопада 2021 року демонтоване вікно було замінено на нове.

Як пояснив свідок ОСОБА_7 він демонтував та встановлював нове вікно у кімнаті відповідачки, проте у зв`язку із тим, що вікно, яке доставили через два дні після демонтажу, виявилось замалим, довелося замовити нове вікно, яке вже встановили приблизно у кінці жовтня 2021 року, а всі роботи щодо вікна завершили приблизно 01 листопада 2021 року. До встановлення нового вікна отвір вікна був затягнутий плівкою.

Отже, з викладеного вбачається, що відповідачка як співвласниця квартири скористалася своїм правом здійснити ремонт у частині квартири, яка виділена їй за рішенням суду, ремонтні роботи не спричинили змін у конструкції квартири, які б призвели до порушень санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Вікно після демонтажу не було одразу встановлено, не через винні дії відповідачки, а через неправильні розміри нового вікна, при цьому відповідачкою замовлено нове вікно, яке встановлено через 27 днів після демонтажу, а до цього отвір вікна був затягнутий плівкою.

Основними засадами цивільного судочинства згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України є змагальність та диспозитивність. Принцип змагальності полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Принцип диспозитивності цивільного процесу полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Вказані норми кореспондуються зі статтею 81 ЦПК України, яка визначає обов`язок доказування і подання доказів. Згідно з вказаною нормою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка, звертаючись із вказаним позовом, вказала, що у відповідності до положень п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, вона має право на відшкодування моральної шкоди, як особа, що зазнала душевних страждань у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна.

Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Позивачкою не доведено факту знищення чи пошкодження відповідачкою її майна, або порушення з вини відповідачки її прав та законних інтересів.

Враховуючи викладене, оскільки суду не надано належних, достовірних і достатніх доказів на підтвердження того, що позивачці діями відповідачки було завдано моральну шкоду у заявленому позивачкою розмірі, то в задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на те, що в задоволенні позовних вимог судом відмовлено, то судові витрати, пов`язані з розглядом справи слід віднести на рахунок позивачки.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 77, 79-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Повне рішення суду складено 10 червня 2024 року.

СуддяМ.Герасименко