Провадження № 2-др/752/45/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(Додаткове)

17 квітня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Максименка Костянтина Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

у листопаді 2021 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 :

- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 33 863,33 грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 6 752,52 грн.;

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 101 170,43 грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 10 535,54грн.;

- витрати, пов`язані із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у розмірі 33,00 грн., а також судовий збір в сумі 2 284,83 грн.

Заочним рішенням від 23.02.2022 року позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 33 863,33 грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 6 752,52 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 101 170,43 грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 10 535,54 грн., вирішено питання судових витрат у справі.

Ухвалою від 12.09.2023 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 23.02.2022 року, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.02.2022 року сковано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23.01.2024 року у задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

22.03.2024 року представника відповідача ОСОБА_1 - адвокат Максименко К.М. через систему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про поновлення строку на подання доказів розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, та про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 28 000,00 грн.

В обґрунтування доводів заяви зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс або очікував понести, зазначено у заяві про перегляд заочного рішення та у відзиві на позовну заяву із вказівкою на їх подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі. Згідно долучених до даної заяви доказів, відповідачем прийнято послуги з правничої допомоги загальною вартістю 28 000,00 грн. Оскільки у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 відмовлено, то з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 28 000,00 грн.

05.04.2024 року від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» надійшли заперечення на заяву про відшкодування понесених судових витрат, обґрунтовані завищенням розміру правової допомоги, які виходять за рамки розумності по вартості послуг. Просило залишити заяву представника відповідача про розподіл судових витрат без задоволення.

Вивчивши зміст поданої до суду заяви про ухвалення додаткового рішення, зміст заперечень на заяву про відшкодування понесених судових витрат, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 270 ЦПК України). У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 270 ЦПК України).

При цьому, суд засвідчує, що реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у рішенні від 16.11.2000року №13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника.

Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини зазначеного рішення визначається, що «закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис «кожен є вільним у виборі захисника своїх прав» (ч. 1 ст. 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин».

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частина 1 ст. 133 ЦПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Відповідно до ст. 137 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи(ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Суд звертає увагу на те, що співмірність витрат - це доволі суб`єктивна категорія, яка залежить від кількох чинників, та може тлумачитися судом відповідно до його дискреційних повноважень. Проте дискреція суду в цьому випадку усічена та може бути застосована лише за клопотанням іншої сторони.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

При цьому ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлює, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як в даному випадку вбачається із заяви представника відповідача від 22.03.2024 року, останній просить стягнути з позивача 28 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені ОСОБА_1 в зв`язку з розглядом судом даної справи.

Дослідивши надані представником відповідача докази, суд приймає до уваги, що 12.05.2023 року між АЛ «Аксіо» (Об`єднання) та ОСОБА_1 (Клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги № 11.

Згідно п. 1. договору про надання правничої допомоги № 11 від 12.05.2023 року, Об`єднання зобов`язується надати Клієнтуправничу допомогу в Голосіївському районному суді міста Києва, Київському апеляційному суді, Верховному Суді по справі № 752/27921/21, та у приватного виконавця Ярушевської Т.І. у ВП № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, а саме: 1) підготувати проект заяви про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23.02.2022 року; 2) брати участь у судових засіданнях з розгляду заяви про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23.02.2022 року; 3) у разі скасування заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23.02.2022 року підготувати та направити на адресу приватного виконавця Ярушевської Т.І. заяви про закриття виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

Відповідно до п 6 договору про надання правничої допомоги № 11 від 12.05.2023 року, за надання правничої допомоги Клієнт зобов`язаний сплачувати Об`єднанню гонорар у сумі 2 000,00 грн. за 1 годину роботи адвоката.

Обсяг наданої правничої допомоги, витрачений адвокатом час та загальна сума гонорару визначаються в Акті надання правничої допомоги, який підписується сторонами не пізніше 3 днів з дня ухвалення судом рішення по справі або ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню (п. 7 договору про надання правничої допомоги № 11 від 12.05.2023 року).

Згідно Акту надання правничої допомоги від 16.05.2023 року, підписаного договірними сторонами, загальна вартість наданих послуг складає 16 000,00 грн., в тому числі:

1) підготовка та направлення адвокатського запиту від 12.05.2023 року № 6 до ОСББ «Домашній затишок» - 1 год. 00 хв.;

2) підготовка проекту заяви про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23.02.2022 року - 7 год. 00 хв.

11.09.2023 року між АЛ «Аксіо» (Об`єднання) та ОСОБА_1 (Клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги № 24.

Згідно п. 1. договору про надання правничої допомоги № 24 від 11.09.2023 року, Об`єднання зобов`язується надати Клієнту правничу допомогу в Голосіївському районному суді міста Києва, Київському апеляційному суді, Верховному Суді по справі № 752/27921/21, та у приватного виконавця Ярушевської Т.І. у ВП № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, а саме: 1) брати участь у судових засіданнях з розгляду заяви про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23.02.2022 року; 2) у разі скасування заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23.02.2022 року підготувати та подати до Голосіївського районного суду міста Києва відзив на позовну заяву; брати участь в судових засіданнях, у тому числі в режимі відеоконференції; подавати заяви та клопотання, апеляційні та касаційні скарги, інші процесуальні документи, вчиняти інші процесуальні дії, за необхідності.

Відповідно до п 6 договору про надання правничої допомоги № 11 від 12.05.2023 року, за надання правничої допомоги Клієнт зобов`язаний сплачувати Об`єднанню гонорар у сумі 2 000,00 грн. за 1 годину роботи адвоката.

Обсяг наданої правничої допомоги, витрачений адвокатом час та загальна сума гонорару визначаються в Акті надання правничої допомоги, який підписується сторонами не пізніше 3 днів з дня ухвалення судом рішення по справі або ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню (п. 7 договору про надання правничої допомоги № 24 від 11.09.2023 року).

Відповідно до п. 11 договору про надання правничої допомоги № 24 від 11.09.2023 року з укладенням цього договору припиняється дія договору про надання правничої допомоги № 11 від 12.05.2023 року, проте, зобов`язання щодо оплати гонорару, згідно ч. 3 ст. 631 ЦК України, продовжують діяти та регулюються цим договором.

Згідно Акту надання правничої допомоги від 21.03.2024 року, підписаного договірними сторонами, загальна вартість наданих послуг відповідно додоговору про надання правничої допомоги № 24 від 11.09.2023 року складає 12 000,00 грн., в тому числі:

1) участь адвоката в судовому засіданні в Голосіївському районному суді міста Києва по справі № 752/27921/21, що відбулось 12.09.2023 року, - 1 год. 00 хв.;

2) підготовка відзиву на позовну заяву по справі № 752/27921/21 - 5 год. 00 хв.

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у Голосіївському районному суді міста Києва по справі № 752/27921/21, були виконані наступні роботи (надані послуги):

1) підготовка та направлення адвокатського запиту від 12.05.2023 року № 6 до ОСББ «Домашній затишок» - 1 год. 00 хв.;

2) підготовка проекту заяви про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23.02.2022 року - 7 год. 00 хв.

3) участь адвоката в судовому засіданні в Голосіївському районному суді міста Києва по справі № 752/27921/21, що відбулось 12.09.2023 року, - 1 год. 00 хв.;

4) підготовка відзиву на позовну заяву по справі № 752/27921/21 - 5 год. 00 хв., всього - 14 год. 00 хв.

Відповідно до ПІ № 0.0..1 від 21.03.2024 року відповідачем сплачено на рахунок АО «Аксіо» 15 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.05.2023 року відповідачем була направлена до суду заява про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23.02.2022 року, яка була отримана судом 18.05.2023 року (а.с. 87-109).

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Максименком К.М. було підготовлено та направлено адвокатський запит від 12.05.2023 року № 6 до ОСББ «Домашній затишок», на який ОСББ «Домашній затишок» було надано відповідь за вих. № 11 від 15.05.2023 року (а.с. 104).

Представник відповідача - адвокат Максименко К.М. 12.09.2023 року брав участь в судовому засіданні в Голосіївському районному суді міста Києва по справі № 752/27921/21 з 15:16:53 по 15:56:29 (а.с. 124-126).

28.09.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, підписаний та направлений 25.09.2023 року адвокатом Максименком К.М. (а.с. 137-159).

Тому, суд вважає, що відповідачем згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України доведено понесення витрат по оплаті наданих АО «Аксіо» послуг з професійної правничої допомоги на суму 28 000,00 грн. На думку суду, вартість послуг на визначену суму підтверджена належними та допустимими доказами, відповідає обсягу виконаних робіт (наданих послуг).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлений відповідачем до стягнення розмір витрат на правничу допомогу є доведеним, а тому до стягнення з позивача на користь відповідача підлягає 28 000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

При цьому судом враховано, що п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлений відповідачем до стягнення розмір витрат на правничу допомогу є доведеним, а тому до стягнення з позивача на користь відповідача.

При цьому, відповідно до усталеної практики у разі недотримання вимог ч.4ст.137ЦПК Українисуду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, таких доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України позивачем не надано, заперечення останнього зведені до цитування положень чинного законодавства, судової практики, до посилань на вартість правничих послуг, які надаються іншими суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність у сфері права, а також на те, що нарахування заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у справі № 752/27921/21 здійснювалось відповідно до чинного законодавства України та підлягає оплаті, проте, відповідач так і не звернувся до КП «Київтеплоенерго» для вирішення питання по суті, а саме: внесення змін до особового рахунку та проведення оплат за місця загального користування згідно діючого законодавства України, що фактично зводиться позивачем до незгоди з постановленим рішенням у справі, хоча КП «Київтеплоенерго» цивільним процесуальним законодавством надано право на оскарження рішення в установленому порядку, проте, надане право, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не реалізовано.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 78 ЦПК України вбачається, що Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005року).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Щодо поновлення строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, суд зазначає, що за змістом ст. ст. 126, 127 ЦПК України законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено, та чи підлягає він поновленню.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд зазначає, що встановлені фактичні обставини у цій справі свідчать про те, що відповідачем подано докази на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, які свідчатьпро об`єктивну неможливість відповідача виконати вимоги процесуального закону в установлений строк, зокрема, отримання копії судового рішення у справі від 23.01.2024 року надійшла на електронну адресу адвоката відповідача 19.03.2024 року о 10:29.

За таких обставин суд, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви відповідача та поновлення пропущеного процесуального строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-80, 137, 141, 246, 263, 264, 270 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

поновити ОСОБА_1 строк на подання доказів розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Максименка Костянтина Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 28 000,00 грн. (двадцять вісім тисяч гривень 00 копійок).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», , адреса: пл. Івана Франка, буд. 5, м. Київ, 01001.

Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня проголошення додаткового рішення. Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко