Справа № 706/590/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2024 року Христинівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Орендарчука М.П.

за участю секретаря Самсоненко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівка Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчий комітет Христинівської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Просив розірвати шлюб, укладений 19.07.1997 між ним та відповідачем - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Христинівської райдержадміністрації Черкаської області, актовий запис №41; визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за його місцем реєстрації.

В обґрунтування позову посилався на те, що 19.07.1997 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований цього ж дня відділом реєстрації актів громадянського стану Христинівської райдержадміністрації Черкаської області, про що зроблено актовий запис №41. При укладенні шлюбу відповідач змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ». Від шлюбу у них є малолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однією сім`єю з відповідачем вони не проживають. Спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Відтак подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, інтересам дітей, примирення між ними неможливе. У зв`язку з чим він змушений звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Однак, у зв`язку з тим, що вони з відповідачем разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Дитина проживає з позивачем, перебуває на його утриманні та вихованні. Таким чином не вирішеним є питання проживання їх малолітньої доньки ОСОБА_3 , яка він вважає, має залишитись проживати з ним і надалі, за місцем його реєстрації, оскільки на сьогоднішній день донька ОСОБА_3 зареєстрована та постійно проживає з ним в будинку АДРЕСА_1 , де створені всі належні умови для проживання та розвитку дитини, а відповідачка ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає, фактично проживає в будинку АДРЕСА_2 . Зазначені відомості підтверджуються відповідними відмітками у паспортах, довідками виконкому Христинівської міської ради та актом обстеження умов проживання. Донька також бажає залишитись проживати з ним, оскільки він займається її вихованням, піклується про неї, забезпечує всі необхідні умови для її проживання та розвитку, із урахуванням віку дитини, що відповідає саме інтересам доньки. Він працює та має постійний дохід, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.

Ухвалою суду від 14.05.2024 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання позивач не з`явився, від нього до суду подано заяву, в якій він просив суд задовольнити позов повністю.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась надала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що не заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини не заперечує, та просить суд врахувати бажання дитини.

Представник третьої особи ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі, також надала суду висновок виконавчого комітету Христинівської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, яка вважає можливим визначити місце проживання дитини разом із батьком.

Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 19.07.1997 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований цього ж дня відділом реєстрації актів громадянського стану Христинівської райдержадміністрації Черкаської області, про що зроблено актовий запис №41.

За час спільного проживання у шлюбі, у сторін народилась донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04.08.2011 року.

Судом встановлено, що сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть.

Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

При розгляді позову про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Таким чином, зважаючи, на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню.

Також судом встановлено, що після фактичного припинення шлюбних стосунків, донька сторін ОСОБА_3 проживає разом із батьком - відповідачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на повному утриманні батька, що також не заперечується відповідачем ОСОБА_2 та самою дитиною.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини.

За приписами ч.1, 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з ч.1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Судом встановлено, що після припинення шлюбних відносин між сторонами, донька сторін проживає з батьком, у житловому будинку, який належить йому на праві приватної власності, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Позивач за зустрічним позовом має стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання, має задовільний стан здоров`я, самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує її матеріально та піклується про неї, цікавиться станом здоров`ям та успіхами, має житло, в якому створені належні умови для проживання дитини та її розвитку, дитина з позивачем почувають себе у безпеці та спокійно. Тобто з боку позивача відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини разом з ним, чи негативно впливали на її виховання та розвиток. Відповідач, як мати, належної уваги, турботи та піклування спільній дитині не надає, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування Христинівської міської ради від 05.06.2024 р. № 556-03-12 вбачається, що орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Згідно письмового пояснення малолітньої ОСОБА_3 , відібраного за її згодою, та згодою батька, прийнятого адвокатом Задояним Ю.В. в присутності начальника служби у справах дітей Христинівської міської ради Черкаської області ОСОБА_7 , пояснила, що вона постійно проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_1 , якого вона дуже любить і бажає залишитись проживати саме з ним. Батько займається її вихованням, забезпечує її усім необхідним, організовує її відпочинок, піклується про її здоров`я, допомагає у навчанні. З мамою відносини вона підтримує, але її постійним вихованням та утриманням займається саме батько.

Окрім цього, відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві на позов не заперечувала того, що донька проживала та проживає з батьком, перебуває на його самостійному вихованню та утриманні, визнала позов в цій частині з врахуванням бажання дитини, яка хоче аби її вихованням займався батько - позивач у справі, батько постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, у нього з донькою міцний психологічний контакт, безумовна прив`язаність один до одного. Тому відповідач не заперечувала проти подальшого проживання доньки з батьком саме за умов, перебування її на його самостійному вихованню та утриманні, оскільки позивач є підприємцем, й фінансово може забезпечити дотримання якнайкращого інтересу дитини та забезпечити дитину всім необхідним.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Законодавцем визначено, що під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові № 200/952/18 від 15.01.2020 р.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.

Визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращими інтересами дитини.

Судом встановлено, що позивач самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує дитину матеріально та піклується про неї, проявляє батьківську турботу, цікавиться станом здоров`я та успіхами. Відповідач проживає окремо від позивача та дитини, на думку суду, відповідач зняла з себе обов`язки з виховання та забезпечення дитини, про що свідчить її відзив про визнання позовних вимог.

Також, судом встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, прихильність дитини до батька, зв`язок з батьком, а також те, що в даному випадку відповідач визнає позов та не заперечує щодо того, щоб спільна дитина проживала разом з батьком та перебувала на його самостійному утриманні та вихованні, суд приходить до висновку про задоволення заявлених позовним вимог про визначення місця проживання дитини разом з батьком, залишивши її на самостійному утриманні та вихованні батька.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так як визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи все вищевикладене, беручи до уваги інтереси малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , висновок виконавчого комітету Христинівської міської ради «Про визначення місця проживання», суд дійшов висновку про задоволення позову про визначення місця проживання дитини з батьком - ОСОБА_1 , що буде відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки дитина проживала разом з батьком, батьком створено належні побутові умови, які забезпечують сталий та гармонійний фізичний, психічний та емоційний розвиток дитини, батько самостійно піклується про неї, виховує, утримує та проявляє турботу.

Таким чином, судом встановлено, що на даний час залишення дитини сторін по справі, на проживанні разом з батьком на його самостійному утриманні та вихованні, не суперечитиме інтересам доньки, і таке питання може бути вирішене судом разом з вимогою про розірвання шлюбу, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог позову у цій частині.

Визначення ж місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 257, 263, 265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчий комітет Христинівської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити повністю.

Розірвати шлюб, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 19.07.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Христинівської райдержадміністрації Черкаської області, актовий запис №41.

Рішення суду є документом, що підтверджує факт розірвання шлюбу судом після набрання ним законної сили.

Визначити місцем проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишивши її на самостійному утриманні та вихованні батька, за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14.06.2024.

Учасники справи: позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ;

третя особа: Орган опіки і піклування виконавчий комітет Христинівської міської ради (20001, Черкаська область, Уманський район, місто Христинівка, вул. Соборна, 30, )

Суддя: М.П. Орендарчук