Справа №:755/7505/23
Провадження №: 6/755/498/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

представника заявника (боржника) - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву представника ОСОБА_2 про визнання судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 13.06.2023 року у справі №755/7505/23 таким, що частково не підлягає виконанню, -

у с т а н о в и в:

14.03.2024 року представник боржника звернулась до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню, у якому просить визнати судовий наказ виданий 13.06.2023 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі №755/7505/23 таким, що частково не підлягає виконанню та стягнути зі стягувача ОСОБА_3 на користь боржниці ОСОБА_2 безпідставно стягнуті за судовим наказом грошові кошти за період з 07.06.2023 року по жовтень 2023 року включно.

Вимоги заяви мотивовано тим, що судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 13.06.2023 року у справі №755/7505/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.06.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. За вказаним виконавчим документом Обухівським відділом ДВС відкрите виконавче провадження №72498570. Судовий наказ частково не підлягає виконанню, оскільки не відповідає фактичним обставинам і зі стягувача необхідно стягнути грошові кошти стягнуті з боржниці на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Між батьками дитини існував судовий спір у справі №755/5133/20 і рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.06.2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.12.2022 року, визначене місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_3 . Ураховуючи вказане ОСОБА_6 07.06.2023 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання двох спільних неповнолітніх дітей з їх матері і за цією заявою був виданий судовий наказ від 13.06.2023 року у справі №755/7505/23. Разом з цим, постановою Верховного Суду від 13.09.2023 року у справі №755/5133/20 постанову Київського апеляційного суду скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Отже, станом на час звернення до суду із цією заявою місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишається невизначеним. Оскільки між сторонами вбачається спір щодо визначення місця проживання дитини, відповідне є перешкодою для частково виконання судового наказу і звільняє боржницю від обов`язку сплачувати аліменти на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з цим, боржниця ОСОБА_2 сплатила аліменти згідно отриманої довідки про розмір заборгованості у ВП №72498570 і відповідно до листа виконавчої служби станом на 01.11.2023 року у неї відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Оскільки виданий судовий наказ не відповідає фактичним обставинам, які склались, з огляду на існування судового спору щодо визначення місця проживання дитини, ОСОБА_2 має право на повернення сплачених нею коштів у виконавчому провадженні про стягнення з неї аліментів.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримала вимоги заяви з підстав викладених у ній, просить заяву задовольнити і додатково пояснила суду, що між сторонами триває спір про визначення місця проживання дитини про що стягувач суду не повідомив. На теперішній час справа повторно перебуває на розгляді Верховного Суду, отже остаточно місце проживання дитини не визначене. Таким чином, безспірності за заявою про видачу судового наказу не було. Крім того, наявний також судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_7 , тобто наявні два протилежні судові рішення про стягнення аліментів.

Стягувач в судове засідання не з`явився, направлена на його адресу судова повістка повернулась до суду без вручення адресату.

Суд, вислухавши пояснення представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожен окремо та у їх взаємозв`язку і сукупності, приходить до висновку про те, що заява не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Статтею 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом. Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 2 ст. 160 ЦПК України визначає, що із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Вказана норма цивільного процесуального закону не передбачає неможливості подання заяви про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів у разі наявності судового спору про визначення місця проживання дитини, як відсутня відповідна обставина і серед підстав для відмови у видачі судового наказу, які визначені ст. 165 ЦПК України.

Слід зазначити, що наявність судового спору між батьками про визначення місця проживання дитини не може бути підставою неотримання дитиною матеріального забезпечення під час відповідного судового розгляду, оскільки у будь-якому разі дитина фактично проживає з батьком або матір`ю, і той з батьків хто проживає окремо від дитини має сплачувати кошти на її утримання.

Саме фактичне місце проживання дитини (до остаточного вирішення питання місця її проживання за рішення суду) визначає право того з батьків з ким проживає дитина на звернення до суду, зокрема, із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів.

Опосередковано такий висновок суду підтверджується положеннями ч. 2 ст. 252 ЦПК України, яка передбачає, що не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною.

Звертаючись до суду 07.06.2023 року із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 додав до своєї заяви, зокрема: акт від 24.05.2023 року, затверджений генеральним директором ТОВ «МГ-сервіс» про те, що діти, у тому числі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 15.10.2022 року фактично проживають разом із батьком в кв. АДРЕСА_1 ; рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24.06.2022 року у справі 755/5133/20, яким визначене місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_8 ; постанову Київського апеляційного суду від 20.12.2022 року у справі 755/5133/20, якою рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24.06.2022 року залишене без змін.

Згідно ст. 273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 384 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Отже, станом на час винесення судового наказу від 13.06.2023 року у справі №755/7505/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від доходу платника аліментів, у суду були наявні всі законні підстави для прийняття відповідного рішення.

Постановою Верховного Суду від 13.09.2023 року у справі №755/7505/23 постанову Київського апеляційного суду від 20.12.2022 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При повторному вирішенні справи в суді апеляційної інстанції Київський апеляційний суд прийняв постанову від 02.04.2024 року, якою повторно залишив без змін рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24.06.2022 року.

У зазначеній поставно суду апеляційної інстанції вказано, зокрема, наступне:

- з кінця 2022 року дитина ОСОБА_9 перебуває на території України;

- з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що з часу ухвалення рішення судом першої інстанції, його перегляду в апеляційному та касаційному порядку змінилися певні обставини, а саме малолітній ОСОБА_10 був повернутий в Україну батьком та на даний час проживає з ним;

- посилання представника позивача на те, що згідно даних офіційних документів малолітній ОСОБА_9 наразі на території України не перебуває, його місцезнаходження офіційно не підтверджено, колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 перебувають на території України, останні з`явилися в судове засідання суду апеляційної інстанції. При цьому, обставини, за яких вказані особи перетнули кордон та в`їхали в Україну не є предметом перевірки при розгляді даної справи.

Усе вище наведене свідчить, що станом на час звернення ОСОБА_6 до суду із заявою про винесення судового наказу, як і станом на час фактичного винесення оспорюваного судового наказу, дитина ОСОБА_9 фактично проживав з батьком, а також було наявне рішення суду, яке набрало законної сили про визначення місця проживання хлопчика із батьком, відтак суду було надано всі докази на підтвердження проживання дитини з батьком та суд мав всі законні підстави для винесення судового наказу про стягнення аліментів з матері дітей.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Отже, у разі зміни обставин щодо фактичного місця проживання дитини за згодою сторін або в судовому порядку ОСОБА_2 не позбавлена права звернення до суду із позовом про зміну строків платежів по аліментах або звільнення від них. Натомість підстав для визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню суд не вбачає.

Із даних Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що 18.06.2020 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі №755/8252/20 був винесений судовий наказ про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам, але рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29.05.2023 року у справі №372/3356/20 у задоволенні позову було відмовлено у зв`язку із не доведенням, що з моменту видачі судового наказу до набрання законної сили судовим рішенням про визначення місця проживання дитини з батьком, хлопчик не міг перебувати на утриманні матері.

Разом з цим, вказане рішення суду першої інстанції не набрало законної сили, оскільки за даними інтернет-сайту Київського апеляційного суду 14.11.2023 року на відповідне рішення подано апеляційну скаргу.

Отже, жодної преюдиції вказане рішення Обухівського районного суду Київської області для суду при вирішенні питання про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню не створює.

Крім того, наявність судового наказу про стягнення аліментів з батька на користь матері не є підставою для відмови у видачі судового наказу про стягнення аліментів з матері на користь батька або визнання виданого на користь батька судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки фактичне проживання дитини не є статичним, такі обставини змінились і суд видав судовий наказ про стягнення аліментів з матері на користь батька ураховуючи обставини фактичного проживання хлопчика із батьком та наявності рішення суду, яке набрало законної сили, про визначення місця проживання дитини з батьком.

Поскільки суд не вбачає підстав для визнання виданого судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню, відсутні і підстави для стягнення на користь боржниці коштів сплачених за спірним судовим наказом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 161, 165, 173, 259-261, 273, 353, 355, 384, 432 ЦПК України, ст.ст. 180, 181 СК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про визнання судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 13.06.2023 року у справі №755/7505/23 таким, що частково не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 18.06.2024 року.

Суддя -