суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Гудими Д. А, Крата В. І.
справа № 359/7077/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Коротуна В. М., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року залишив без змін.
Касаційний суд в постанові зазначив, що:
«у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2024 року у справі № 359/5261/22 (провадження № 61-5950св23) зроблено висновок, що «роботодавець має право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою. Слід зауважити, що частиною першою статті 119 КЗпП України чітко визначено збереження згаданих гарантій саме на час виконання державних та/або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час. Робочий час - установлений законодавством відрізок календарного часу, протягом якого працівник відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку, графіка роботи та умов трудового договору повинен виконувати свої трудові обов`язки. У справі, яка переглядається, судом установлено, що 30 березня 2022 року на підставі статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відповідачем було призупинено дію трудового договору з ОСОБА_1, отже між сторонами тимчасово були припинені трудові відносини і починаючи з 01 квітня 2022 року у відповідача був відсутній обов`язок забезпечувати позивача роботою та заробітною платою, а у позивача - обов`язок виконання роботи за укладеним трудовим договором. Тобто з 01 квітня 2022 року у позивача був відсутній робочий час, а тому гарантія, передбачена частиною першою статті 119 КЗпП України, на нього не розповсюджується, оскільки позивач виконував обов`язки добровольця Бориспільської міської територіальної громади з 18 квітня 2022 року у неробочий час, з огляду на призупинення дії трудового договору наказом від 30 березня 2022 року. Зважаючи на викладене, у ДП «Украерорух» не виник обов`язок виплачувати позивачу середню заробітну плату після призупинення укладеного з ним трудового договору. Слід зазначити, що укладення контракту добровольця територіальної оборони жодним чином не впливає на правову природу призупинення трудового договору та не відміняє сам факт призупинення трудового договору. Крім того, наказом ДП «Украерорух» від 30 березня 2022 року було передбачено збереження за позивачем лише місця роботи і посади без виплати йому заробітної плати. […] З огляду на те, що наказ відповідача від 30 березня 2022 року, яким трудові відносини між сторонами були призупинені, позивач не оскаржував і позовна заява на містить вимогу про його скасування, колегія суддів не перевіряє правомірність видачі цього наказу відповідачем, а тому відповідні доводи касаційної скарги є помилковими. Посилання у касаційній скарзі на те, що він не був ознайомлений із зазначеним наказом, а тому він є незаконним, не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки позивач не був позбавлений можливості після подання відповідачем відзиву із доданим до нього наказом від 30 березня 2022 року заявити вимогу про його скасування».
У справі, що переглядається суди встановили, що 30 березня 2022 року на підставі статті 13 Закону № 2136-IX відповідачем було призупинено дію трудового договору з ОСОБА_1 , яким передбачено збереження за позивачем місця роботи і посади до скасування правового режиму воєнного стану без виплати йому заробітної плати. Наказ відповідача від 30 березня 2022 року позивач не оскаржував, який є чинним. За таких обставин суди зробили правильний висновок про те, що між сторонами тимчасово були припинені трудові відносини і починаючи з 01 квітня 2022 року у відповідача був відсутній обов`язок забезпечувати позивача роботою та заробітною платою, а у позивача - обов`язок виконання роботи за укладеним трудовим договором. Тому гарантія, передбачена частиною першою статті 119 КЗпП України, на нього не розповсюджується, з огляду на призупинення дії трудового договору наказом від 30 березня 2022 року. При цьому суди встановили, що за період з 24 березня 2022 року (дата укладення контракту позивачем) по 01 квітня 2022 року з позивачем було здійснено розрахунок».
Вважаємо, що за розбіжної судової практики щодо застосування частини першої статті 119 КЗпП України цю справу мала розглядати Об`єднана палата Касаційного цивільного суду.
1. На час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку (частина перша статті 119 КЗпП).
2. Касаційний суд при ухваленні постанови застосував висновки щодо частини першої статті 119 КЗпП України зроблені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2024 року у справі № 359/5261/22 (провадження № 61-5950св23).
2.1. Висновки в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2024 року у справі № 359/5261/22 (провадження № 61-5950св23) базуються на тому, що:
позивач (доброволець добровольчого формування територіальної громади) не оскаржував наказ про призупинення дії трудового договору та він є чинним;
призупинення дії трудового договору виключає застосування частини першої статті 119 КЗпП України.
2.2. Натомість упостанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2023 року в справі № 683/1255/22 (провадження № 61-4326св23) вказано, що:
«відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про основи національного супротиву» на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з частиною першою статті 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Документами, що підтверджують участь в територіальній обороні, є контракт добровольця територіальної оборони, типова форма якого затверджена наказом Міністерства оборони України від 07 березня 2022 року № 84.
Встановивши, що у період із 01 березня до 08 квітня 2022 року позивач перебував у складі добровольчого формування територіальної оборони Старокостянтинівської міської територіальної громади № 1, а тому на нього поширювалися гарантії щодо збереження місця роботи і середнього заробітку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про незаконність звільнення позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку із наявністю поважних причин відсутності останнього на робочому місці у вказаний відповідачем період».
2.3. Висновки упостанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2023 року в справі № 683/1255/22 (провадження № 61-4326св23) базуються на тому, що гарантії, передбачені частиною першою статті 119 КЗпП, щодо збереження місця роботи і середнього заробітку поширюються на позивача (доброволець добровольчого формування територіальної громади) незалежно від будь-яких умов.
3. Тому касаційному суду необхідно було передати справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду для відступу від висновку, зробленого в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2024 року у справі № 359/5261/22 (провадження № 61-5950св23).
Суддя Д. А. Гудима
Суддя В. І. Крат