Справа № 130/2473/23
Провадження № 22-ц/801/1313/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 рокуСправа № 130/2473/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Сала Т.Б., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал», Приватне підприємство «Агротал»,

розглянув апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» адвоката Кришталя Олександра Олександровича на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 квітня 2024 року, постановлену місцевим судом під головуванням судді Заяврного А.М., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал», Приватне підприємство «Агротал» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

встановив:

В вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал», Приватне підприємство «Агротал» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 квітня 2024 року клопотання представника позивача задоволено.

Призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та попереджено їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.

На вирішення експертам поставлено питання:

- Підпис у додатковій угоді №1 від 24.06.2018 про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди землі №б/н від 15.09.2015, укладений між ОСОБА_1 , ТОВ «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт», виконаний ОСОБА_1 чи іншою особою (а.с. 51)?

- Підпис у додатковій угоді №б/н від 03.04.2018 про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди землі №б/н від 19.05.2016, укладений між ОСОБА_1 , ПП «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт», виконаний ОСОБА_1 чи іншою особою ( том цивільної справи з початковим номером 130/2531/23 а.с. 45)?

У задоволенні клопотання представника позивача про призначення експертизи у Івано-Франківському НДЕКЦ МВС України відмовлено.

Витрати по проведенню експертизи покладено на позивача.

Для проведення експертизи надано матеріали цивільної справи. Зазначено, що в матеріалах цивільної справи знаходяться вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 (а.с.90-98), та експериментальні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 (а.с. 99-104).

Зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

Частково не погодившись із зазначеною ухвалою суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» адвокат Кришталь Олександр Олександрович подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріально та процесуального права в частині відмови у дорученні проведення судової почеркознавчої експертизи у справі експертам Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України, просив суд скасувати ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 квітня 2024 року у вказаній частині та постановити нову ухвалу, якою доручити проведення судової почеркознавчої експертизи у справі, зокрема, Івано-Франківському НДЕКЦ МВС України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не зазначив в ухвалі мотивів та підстав для відмови у дорученні проведення судової експертизи експертам Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України.

Особи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Оскільки ухвала суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у дорученні проведення судової почеркознавчої експертизи у справі експертам Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України, тому в іншій частині ухвала суду в силу ст.367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Досягнення завдань цивільного судочинства забезпечується, зокрема, за допомогою доказування одного із основоположних елементів правосуддя.

За приписами до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Серед джерел доказів, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є висновок експерта.

Висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч.ч. 1, 3 ст. 102 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 102 предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Частиною першою статті 103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

За правилами п.3 ч.1 ст.103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

За диспозицією вказаної статті суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно лише в тому випадку, якщо сторони не досягли згоди щодо цього питання. При цьому, факт заперечення однією зі сторін щодо проведення експертизи установою/експертом, заявленою іншою стороною є визначальним. В такому випадку суд, дотримуючись балансу між інтересами сторін, враховуючи складність справи, особливості предмета спору, значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями (ст. 11 ЦПК України) визначає відповідного суб`єкта проведення експертизи самостійно. Суд, ухвалюючи відповідне рішення з процесуального питання чи по суті, повинен дотримуватися положень та принципів діючого процесуального законодавства.

Таким чином, при призначенні експертизи на суд покладається обов`язок визначення експерта чи експертної установи у разі, якщо сторони не досягли взаємної згоди між собою щодо обрання експерта або експертної установи у встановлений судом строк.

Так, під час розгляду судом першої інстанції клопотання про призначення експертизи, учасниками справи не було за взаємною згодою обрано установу, якій вони бажають доручити проведення експертизи. У клопотанні представник позивача просив доручити проведення експертизи експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Натомість, відповідач заперечував проти проведення експертизи у вказаній експертній установі та просив доручити її проведення у Івано-Франківському НДЕКЦ МВС України.

За таких обставин місцевий суд самостійно визначив експертну установу - Вінницьке відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки відповідачем не було надано жодного доказу на підтвердження доцільності проведення призначеної експертизи саме у Івано-Франківському НДЕКЦ МВС України, яка територіально більше віддалена від місця розгляду справи, ніж Вінницьке відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, а направлення справи на розгляд експертам у м. Івано-Франківськ призведе до затягування розгляду справи.

Отже, представник відповідача, не погоджуючись з рішенням суду, не навів свої доводи та не надав докази на спростування мотивів, з яких суд дійшов висновків постановляючи оскаржувану ухвалу.

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільне процесуальне законодавство саме на суд покладає обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

За правилами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1). Збирання доказів у цивільних справа не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 2). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 3).

Згідно з положеннями статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Передбачене статтями 12, 13, 49 ЦПК України право сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов`язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зав`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Верховний Суд наголошує на тому, що основним завданням суду є здійснення своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.

Без встановлення обставин, на підставі поставлених судом запитань перед експертом, неможливо ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення у даній справі, оскільки така обставина, як розташування земельної ділянки на землях водного фонду, є обов`язковою для повного та всебічного розгляду справи.

Враховуючи вищезазначене, надаючи оцінку доводами скаржника щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного визначення експертної установи, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм процесуального права, виконавши вимоги приписів статті 12 ЦПК України щодо сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01.06.2006).

В іншій частині ухвала суду першої інстанції не оскаржувалась, а тому, на підставі ст. 367 ЦПК України, не переглядалась.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» адвоката Кришталя Олександра Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: Т.Б. Сало

Т.М. Шемета