Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/906/18
Провадження №4-с/711/17/24
У Х В А Л А

23 травня 2024 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Буйновській А.П.,

за участю

представника органу ДВС

за довіреністю Улюліної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Аніщенко Катериною Михайлівною, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (боржник ОСОБА_2 ), -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Аніщенко К.М. звернулася до суду із скаргою про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (боржник ОСОБА_2 ). Свої вимоги мотивує тим, що 18.06.2020 Придніпровським ВДВС у місті Черкаси ЦМРУМЮ (м. Київ) (в подальшому змінено назву на Другий відділ ДВС у місті Черкаси ЦМРУМЮ (м. Київ)) було відкрите виконавче провадження №62360702 та проведені виконавчі дії з виконання судового наказу, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси №711/906/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 05.02.2018 і до 07.01.2033, тобто до повноліття дитини.

Зазначено, що державним виконавцем Улюліною В.В., в провадженні якої знаходиться виконавче провадження, було здійснено ряд виконавчих дій здійснені запити та отримані на них відповіді щодо наявності майна у боржника, складена довідка-розрахунок заборгованості по аліментах, який станом на 13.12.2023 становив 3234грн. 79коп.

Заявнику стало відомо, що боржник здійснив виїзд за кордон з метою працевлаштування. На запит державного виконавця була отримана відповідь із Державної прикордонної служби про те, що ОСОБА_2 здійснив виїзд, перетнувши кордон України 09.01.2021 і станом на час надання інформації, не повернувся до України.

У скарзі зазначено, що стягувач звернулася до державного виконавця із заявою щодо вчинення виконавчих дій з метою направлення запиту до компетентних органів для з`ясування місця перебування боржника ОСОБА_2 за кордоном та з`ясування інформації про доходи для стягнення аліментів. Між тим, з відповіді державного виконавця стягувач дізналась, що ОСОБА_2 на територію України з-за кордону не повернувся.

Також зазначено, що у державного виконавця відсутні повноваження та можливість отримати інформацію про доходи боржника, які він одержує за кордоном України, а також про місце перебування його за межами України.

Отже, заявник вважає, що відмова державного виконавця у направленні запиту щодо встановлення місця перебування боржника за кордоном та про його доходи, є неправомірною, оскільки чинним законодавством України передбачено порядок одержання запитуваної інформації від Центральних органів зарубіжних країн, а тому і звертається до суду із цією скаргою.

Таким чином, заявник просить суд, - визнати дії державного виконавця Другого ВДВС у місті Черкаси ЦМРУ МЮ (м. Київ) щодо невчинення виконавчих дій, а саме, не направлення запиту до направлення запиту до компетентних органів з метою з`ясування місця проживання та бороти боржника ОСОБА_2 за кордоном; зобов`язати державного виконавця Другого ВДВС у місті Черкаси ЦЙМРУ МЮ (м. Київ) відповідно до наявної інформації у матеріалах виконавчого провадження №62360702 вчинити дії щодо направлення запиту до компетентних органів з метою з`ясування місця проживання боржника ОСОБА_2 за кордоном та з`ясування відповідної інформації щодо його доходів.

Крім того, заявник вважає, що строки звернення до суду із цією скаргою нею не порушені.

Ухвалою суду від 08.05.2024 (після виконання ухвали суду від 03.04.2024, якою скаргу було залишено без руху) скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Боржником ОСОБА_2 відзив на скаргу подано не було.

Представником Другого ВДВС у місті Черкаси ЦМРУ МЮ (м. Київ) начальником відділу Горох В. подано відзив на скаргу, який прийнятий судом. Просить відмовити у задоволенні скарги, вказавши, що на даний час заборгованість боржника перед стягувачем по аліментах становить 623грн. 54коп. Скаржник не повідомила державного виконавця про конкретну країну перебування боржника, також вказана інформація відсутня у органу державної виконавчої служби, що унеможливлює вчинення будь-яких дій щодо встановлення місця перебування та місця роботи боржника за межами України. Крім того, звернуто увагу на те, що Гаазькою Конвенцією про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, 2007 року, яка для України набрала чинності 01.11.2013, передбачено певний порядок і спосіб отримання, зокрема відповідної інформації і повноважень у державного виконавця щодо отримання даних про місце знаходження боржника за кордоном за виконавчим документом та місця його роботи за кордоном не передбачено.

В судове засідання заявник та його представник, боржник не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

В судовому засіданні державний виконавець просила відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на доводи відзиву. Крім того, зазначила, що у державного виконавця відсутні повноваження здійснювати запити щодо встановлення місця перебування боржника за кордоном та про його доходи за кордоном. При цьому, всі необхідні дії з виконання виконавчого документу державним виконавцем здійснюються належним чином, з врахуванням положень ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», боржник виконує судовий наказ і станом на 01.05.2024 заборгованість становить лише 623грн. 54коп.

Відсутність інших учасників справи не є перешкодою для розгляду справи по суті, враховуючи норми ст. 450 ч.2 ЦПК України.

Враховуючи думку учасників справи, дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, наданого на запит суду державним виконавцем, а також докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги за таких обставин:

встановлено, що 18.06.2020 Придніпровським ВДВС у місті Черкаси ЦМРУМЮ (м.Київ) (в подальшому змінено назву на Другий відділ ДВС у місті Черкаси ЦМРУМЮ (м.Київ)) було відкрите виконавче провадження №62360702 та проведені виконавчі дії з виконання судового наказу, виданого 16.02.2018 Придніпровським районним судом м.Черкаси №711/906/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 05.02.2018 і до 07.01.2033, тобто до повноліття дитини.

Зазначено, що державним виконавцем Улюліною В.В., в провадженні якої знаходиться виконавче провадження, було здійснено ряд виконавчих дій: направлено ряд запитів (до органів пенсійного фонду до органів податкової служби) та отримані на них відповіді щодо наявності/відсутності майна у боржника, складена довідка-розрахунок заборгованості по аліментах, який станом на 13.12.2023 становив 3234грн. 79коп., а станом на 01.05.2024 становить 623грн. 54коп., наявні ряд розпоряджень про надходження грошових коштів від боржника стосовно виконання виконавчого документу.

Заявнику ОСОБА_1 , як вона вказує через свого представника адвоката Аніщенко К.М. у адвокатських запитах до органів державної виконавчої служби, стало відомо, що боржник здійснив виїзд за кордон з метою працевлаштування та отримує значний дохід. На запит державного виконавця від 15.01.2024 була отримана відповідь із Державної прикордонної служби України про те, що ОСОБА_2 здійснив виїзд, перетнувши кордон України 09.01.2021 і станом на час надання інформації, тобто на 15.01.2024, не повернувся до України.

Відповідну інформацію на адресу адвоката Аніщенко К.М. начальником відділу ДВС було направлено 18.01.2024, про що свідчить лист, долучений заявником до скарги.

05.02.2024 представник стягувача адвокат Аніщенко К.В. звернулася до Другого ВДВС із заявою про вчинення виконавчих дій, а саме, - направлення запитів до компетентних органів з метою з`ясування місця перебування боржника ОСОБА_2 за кордоном, з метою з`ясування його доходу та подальшого стягнення аліментів. На що, 06.03.2024 отримала відповідь, зокрема про те, що у державного виконавця відсутні повноваження та можливість отримати інформацію про доходи боржника, які він одержує за кордоном України, а також про місце перебування його за межами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Як передбачено Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження»). Крім того, цією ж статтею Закону визначені права та обов`язки державного виконавця. Порядок стягнення аліментів передбачено ст. 71 Закону «Про виконавче провадження».

Особливістю вирішення питання, пов`язаних з виконанням рішень України про стягнення аліментів, якщо боржник постійно проживає за межами України є те, що у дану випадку важливе значення мають міжнародні конвенції та договори, ратифіковані Україною у встановленому порядку. Відповідно до статті 13 Сімейного кодексу України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання від 23.11.2007, яка набрала чинності для України з 01.11.2013, - метою цієї Конвенції є забезпечення ефективного міжнародного стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, зокрема шляхом: a) створення всеосяжної системи співробітництва між органами Договірних держав; b) забезпечення доступності заяв, які подаються для винесення рішень про утримання; c) забезпечення визнання та виконання рішень про утримання, а також d) передбачення ефективних заходів для негайного виконання рішень про утримання.

Відповідно до ст. 3 цієї Конвенції, для цілей цієї Конвенції: a) "кредитор" означає особу, якій утримання заборгували або передбачається, що заборгували; b) "боржник" означає особу, яка утримання заборгувала або передбачається, що заборгувала; c) "правова допомога" означає допомогу, необхідну для надання можливості заявникам знати й відстоювати свої права, та для забезпечення того, що заяви повною мірою та ефективно опрацьовуються в запитуваній державі. Засоби надання такої допомоги за необхідності можуть охоплювати юридичну консультацію, допомогу в поданні справи до органу, юридичне представництво й звільнення від процесуальних витрат; d) "письмова угода" означає угоду, записану на будь-якому носії; інформація, що міститься на ньому, є доступною для того, щоб бути використаною для дальшого посилання; e) "угода про утримання" означає письмову угоду стосовно сплати утримання, яка: i) формально складена чи зареєстрована як автентичний документ компетентним органом або ii) посвідчена чи укладена, зареєстрована чи надана до компетентного органу й може підлягати переглядові та зміні компетентним органом; f) "уразлива особа" означає особу, яка через порушення або недостатність її особистих здібностей є нездатною утримувати себе.

Договірна держава призначає центральний орган для виконання обов`язків, покладених Конвенцією на такий орган (ч.1 ст. 4 Конвенції, 2007 року).

Як передбачено ст. 10 згаданої Конвенції, заява відповідно до цього розділу подається через центральний орган Договірної держави, у якій проживає заявник, до центрального органу запитуваної держави. Для цілей цього положення проживання не охоплює простої присутності.

Крім того, відповідно до ст. 10 Конвенції, 2007 року, - такі категорії заяв є доступними для кредитора в запитуючій державі для одержання утримання згідно із цією Конвенцією: a) визнання або визнання та виконання рішення; b) виконання рішення, прийнятого або визнаного в запитуваній державі; c) винесення рішення в запитуваній державі у випадках, коли рішення відсутнє, у тому числі у випадках, коли є необхідним установлення батьківства; d) винесення рішення в запитуваній державі у випадках, коли визнання та виконання рішення є неможливим або у визнанні та виконанні відмовлено у зв`язку з недостатністю підстав для визнання та виконання згідно зі статтею 20, або з підстав, зазначених у підпунктах "b" або "e" статті 22; e) зміна рішення, винесеного в запитуваній державі;f) зміна рішення, винесеного в державі, іншій, ніж запитувана держава. Такі категорії заяв є доступними в запитуючій державі боржнику, стосовно якого винесено рішення про стягнення утримання: a) визнання рішення або еквівалентна процедура, що призводить до зупинення чи обмеження виконання попереднього рішення в запитуваній державі; b) зміна рішення, винесеного в запитуваній державі; c) зміна рішення, винесеного в державі, іншій, ніж запитувана держава. Якщо іншого не передбачено в цій Конвенції, заяви, зазначені в пунктах 1 та 2, визначаються згідно із законом запитуваної держави, а заяви, зазначені в підпунктах "c" - "f" пункту 1 та підпунктах "b" та "c" пункту 2 підлягають правилам підсудності, що застосовуються в запитуваній державі.

Відповідно до ст. 11 Конвенції, 2007 року, усі заяви відповідно до статті 10, як мінімум, повинні містити: a) виклад суті заяви або заяв; b) ім`я та контактну інформацію, у тому числі адресу та дату народження заявника; c) ім`я та, якщо відомо, адресу та дату народження відповідача; d) ім`я та дату народження будь-якої особи, для якої запитується утримання; e) підстави, на яких ґрунтується заява; f) у заяві кредитора - інформацію стосовно того, куди повинні надсилатися або перераховуватися електронним способом суми утримання; g) за винятком заяви відповідно до підпункту "a" пункту 1 та підпункту "a" пункту 2 статті 10, будь-яку інформацію або документ, зазначені в заяві запитуваної держави відповідно до статті 63;h) ім`я та контактну інформацію особи або підрозділу центрального органу запитуючої держави, які відповідальні за опрацювання заяви. У відповідних випадках і настільки, наскільки це є відомим, заява додатково повинна містити, зокрема: a) фінансове становище кредитора; b) фінансове становище боржника, у тому числі ім`я та адресу роботодавця боржника та характер і місцезнаходження активів боржника; c) будь-яку іншу інформацію, що може сприяти розшукові відповідача. До заяви додається будь-яка необхідна підтверджувальна інформація або документація, у тому числі документація стосовно права заявника на безоплатну правову допомогу. У разі подачі заяв згідно з підпунктом"a" пункту 1 та підпунктом "a" пункту 2 статті 10 до заяви додаються лише документи, перелічені в статті 25.Заява згідно зі статтею 10 може бути подана у формі, рекомендованій та опублікованій Гаазькою конференцією з міжнародного приватного права.

Центральний орган запитуючої держави допомагає заявнику забезпечити, щоб заява супроводжувалася всією інформацією та документами, які, як йому відомо, є необхідними для розгляду заяви (ч.1 ст. 12 цієї Конвенції).

При цьому, слід зазначити, що Інструкція про виконання в Україні Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, затверджена наказом МЮУ 15.09.2017 №2904/5 визначає порядок виконання в Україні Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, вчиненої 23 листопада 2007 року у м. Гаазі (далі - Конвенція), що набрала чинності для України 01 листопада 2013 року.

Відповідно до п. 7 Інструкції, виконання обов`язків, покладених Конвенцією на центральний орган згідно з пунктом 1 статті 4 Конвенції, в Україні забезпечує Міністерство юстиції України.

Крім того, розділом ІІ Інструкції передбачено, що заяви, передбачені розділом ІІІ Конвенції, щодо зобов`язань про утримання, що виникають з відносин між батьками та дитиною, яка не досягла 18 років, подаються до центрального органу через центральний орган тієї Договірної держави, де постійно проживає заявник. Заява про визнання і виконання рішення щодо зобов`язання про стягнення утримання відносно осіб, зазначених в абзаці другому пункту 6 розділу І цієї Інструкції, подається безпосередньо до компетентного органу Договірної держави, на території якої необхідно визнати та виконати рішення. До заяви щодо стягнення утримання в Україні, зазначеної у пункті 1 цього розділу, заявник додає довіреність, що уповноважує Міністерство юстиції України діяти від його імені в суді чи інших органах або призначити представника для таких дій. Заява та документи, що направляються з України до запитуваної Договірної держави відповідно до Конвенції, складені українською мовою, мають супроводжуватися перекладом офіційною мовою запитуваної Договірної держави або іншою мовою, яку запитувана Договірна держава визначила у своїй заяві відповідно до статті 63 Конвенції як прийнятну для всієї своєї території або тієї її частини, на якій проживає боржник. Переклад документів відповідно до цього пункту забезпечує заявник. У разі неможливості здійснити в Україні переклад заяви, що подається через центральні органи, та документів, що до неї додаються, офіційною мовою запитуваної Договірної держави заява та додані документи можуть бути передані Міністерством юстиції України запитуваному центральному органу без перекладу або з перекладом англійською чи французькою мовою для організації перекладу у запитуваній Договірній державі після отримання згоди заявника на покриття ним витрат на такий переклад. Міністерство юстиції України повертає заяву та документи, що надходять в Україну від запитуючого центрального органу, у разі відсутності їх перекладу українською мовою. У разі неможливості здійснення у запитуючій Договірній державі перекладу заяви, що подається через центральні органи, та документів, що до неї додаються, українською мовою документи можуть бути прийняті без перекладу або з перекладом англійською чи французькою мовою для організації здійснення перекладу українською мовою в Україні. Витрати на такий переклад покриваються за рахунок запитуючої Договірної держави, якщо центральні органи не домовились про інше. Листування Міністерства юстиції України з іншими центральними органами Договірних держав здійснюється офіційною мовою запитуваної держави або англійською чи французькою мовою, за винятком випадків, коли Договірна держава висловила заперечення проти використання англійської чи французької мови відповідно до статті 62 Конвенції.

Розділ ІІІ Інструкції визначає положення щодо опрацювання заяв стосовно зобов`язань про утримання, що виникають з відносин між батьками та дитиною, яка не досягла 18 років, що подаються через центральні органи.

Відповідно до п.п. 10-12 розділу ІІІ Інструкції, заяви, передбачені пунктами 1, 2 цього розділу, подаються до центрального органу запитуваної Договірної держави через центральний орган Договірної держави місця постійного проживання заявника. Якщо заявник проживає на території України, заява надсилається до Міністерства юстиції України (як до запитуючого центрального органу) безпосередньо або через міжрегіональні управління. Міжрегіональні управління у разі отримання заяви: 1) перевіряють наявність у заяві інформації і документів, передбачених у пунктах 4-6 цього розділу; 2) у разі відсутності інформації, зазначеної у пункті 4 цього розділу, можуть повернути заяву заявнику для дооформлення, а у разі відсутності інформації або документів, зазначених у пункті6 цього розділу, можуть їх запитати та відкласти розгляд такої заяви до отримання необхідної інформації або документів, встановивши строк для їх отримання. Такий строк не може бути меншим, ніж один місяць, і більшим, ніж три місяці; 3) у разі наявності усієї необхідної інформації та документів направляють заяву та додані до неї документи до Міністерства юстиції України; 4) надають методичну допомогу заявнику в оформленні заяви.

Слід також зазначити, що Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом МЮУ 23.06.2011 №1707/5 в редакції наказу МУЮ від 20.09.2022 №3959/5, - міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України є його територіальні органи: Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції; Центральне міжрегіональне управління Міністерства (м. Київ), Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Крім того, з 19.10.2006 для України є чинною Конвенція про стягнення аліментів за кордоном , яка укладена в Нью-Йорку 20.06.1956.

Метою цієї Конвенції є спрощення стягнення аліментів, на які особа (далі - позивач), що перебуває на території однієї з Договірних Сторін, заявляє своє право, з іншої особи (далі - відповідач), яка підпадає під юрисдикцію іншої Договірної Сторони. Ця мета досягається за допомогою установ й органів, які далі називаються Органи, що передають, і Органи, що приймають. Засоби правового захисту, передбачені в цій Конвенції, доповнюють, але не замінюють, будь-які інші засоби правового захисту, які існують відповідно до внутрішньодержавного або міжнародного права.

Відповідно до ст. 2 цієї Конвенції, 1956 року, кожна Договірна Сторона під час здачі на зберігання ратифікаційної грамоти або документа про приєднання призначає один чи більш ніж один судовий або адміністративний орган, який буде діяти на її території як Орган, що передає. Кожна Договірна Сторона під час здачі на зберігання ратифікаційної грамоти або документа про приєднання призначає державний або приватний орган, який буде діяти на її території як Орган, що приймає. Кожна Договірна Сторона невідкладно повідомляє Генеральному секретарю Організації Об`єднаних Націй про призначення, здійснені відповідно до пунктів 1 та 2, а також про будь-які зміни стосовно цього. Орган, що передає, та Орган, що приймає, можуть зноситися безпосередньо з Органами, що передають, й Органами, що приймають, інших Договірних Сторін.

Орган, що передає, передає документи Органу, що приймає, держави відповідача, якщо не пересвідчиться, що заява подається недобросовісно. Перш ніж передати такі документи, Орган, що передає, пересвідчується в тому, що вони правильно оформлені відповідно до законодавства держави позивача. Орган, що передає, може висловити Органу, то приймає, свою думку стосовно суті справи та може порекомендувати надання позивачу безоплатної правової допомоги та звільнення від витрат (ст. 4 Конвенції, 1956 року).

Відповідно до ст. 5 Конвенції, 1956 року, орган, що передає, на прохання позивача передає, відповідно до положень статті 4, будь-який наказ, остаточний або попередній, та будь-яке інше судове рішення, отримане позивачем для сплати аліментів у компетентному суді будь-якої з Договірних Сторін, та, у разі необхідності й можливості, протокол засідання, на якому такий наказ було видано. Зазначені в попередньому пункті накази та судові рішення можуть бути передані замість документів, зазначених у статті 3, або на додаток до них. Провадження, передбачене статтею 6, може включати відповідно до законодавства держави відповідача провадження з видачі екзекватури, або реєстраційне провадження, або подання позову на підставі рішення, переданого відповідно до пункту 1.

Відповідно до Інструкції про виконання в Україні Конвенції про стягнення аліментів за кордоном, затвердженої наказом МЮУ від 29.12.2006 № 121/5, п.3 визначено спрощену процедуру стягнення аліментів на дитину або утримання на іншого члена сім`ї у відносинах з такими державами, які є її сторонами: Австралія, Алжир, Аргентина, Барбадос, Бельгія, Білорусь, Боснія і Герцеговина, Бразилія, Буркіна-Фасо, Ватикан, Великобританія, Гаїті, Гватемала, Греція, Данія, Еквадор, Естонія, Ізраїль, Ірландія, Іспанія, Італія, Кабо-Верде, Казахстан, Кіпр, Киргизстан, Колумбія, Німеччина, Ліберія, Люксембург, Македонія, Мексика, Молдова, Монако, Марокко, Нігер, Нідерланди, Нова Зеландія, Норвегія, Пакистан, Польща, Португалія, Румунія, Сейшели, Сербія, Словаччина, Словенія, Суринам, Туніс, Туреччина, Уругвай, Угорщина, Філіппіни, Фінляндія, Франція, Хорватія, Центральноафриканська Республіка, Чехія, Чилі, Швейцарія, Швеція, Шрі-Ланка (далі - Договірна Сторона). У разі, коли між Україною та будь-якою з Договірних Сторін діє інший міжнародний договір, що регулює питання визнання і виконання судових рішень, виконання доручень про вручення документів або отримання доказів за кордоном, можуть застосовуватись положення відповідного міжнародного договору.

Відповідно до п. 4 Інструкції №121/5, усі звернення про стягнення аліментів на дитину або утримання на іншого члена сім`ї та інші документи на виконання Конвенції (995_425) в Україні надсилаються для передачі за кордон або з-за кордону через Міністерство юстиції України.

Як передбачено п. 12 Інструкції №121/5, клопотання про визнання і виконання рішення про стягнення аліментів на підставі Конвенції про стягнення аліментів за кордоном (995_425), оформлюється згідно з додатком 2 до цієї Інструкції.

Таким чином, за результатами розгляду справи, суд приходить до висновку, що скарга, яка подана стягувачем за виконавчим документом ОСОБА_1 через представника адвоката Аніщенко К.М. є безпідставною, тобто такою, що не грунтується на нормах права. Враховуючи норми чинного національного та міжнародного законодавства, очевидним є той факт, що у державного виконавця, та й у органу державної виконавчої служби, які діють відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», відсутні повноваження здійснювати будь-які запити щодо встановлення місця перебування/проживання за кордоном боржника за виконавчим документом та встановлення розміру його заробітку, якщо такий він має. Слід також зазначити, що Другий відділ ДВС у місті Черкаси ЦМРУ МЮ (м. Київ) не є Центральним органом Договірної держави, яким є Міністерство юстиції України та, відповідно, не є міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України. Суд вважає, що з огляду на доводи скарги, під час розгляду справи не було встановлено жодних порушень норм чинного законодавства з боку державного виконавця щодо не направлення ним запиту до компетентних органів з метою з`ясування місця проживання та роботи боржника ОСОБА_2 за кордоном, про що вказує заявник та її представник. На всі звернення, які були адресовані до відділу ДВС, останнім були надані відповіді, які отримані представником заявника (стягувача), долучені до скарги і досліджені в судовому засіданні.

На переконання суду, саме стягувач заявник по справі, враховуючи вище зазначені норми законодавства може бути ініціатором звернення до певних компетентних органів щодо виконання виконавчого документу (судового наказу) за кордоном; він повинен, перш, ніж звертатися у певному порядку та спосіб (процедурі) щодо виконання за кордоном судового наказу, виданого судом України про стягнення аліментів, повідомити країну проживання/перебування боржника задля того, щоби застосовувати чи то Конвенцію, 2007 року, чи то Конвенцію, 1956 року. При цьому, наголошується, що у своєму адвокатському запиті адвокат Аніщенко К.М., який датований 03.01.2024, на адресу Придніпровського відділу ДВС, вказувала, що ОСОБА_1 достовірно знає про те, що ОСОБА_2 проживає за кордоном, офіційно працевлаштований та отримує значний дохід.

Отже, у задоволенні скарги слід відмовити у повному обсязі, оскільки вона є безпідставною. При цьому, слід зазначити, що стягувач ОСОБА_1 не позбавлена права звернення у порядку, визначеному міжнародним законодавством, яке є чинним для України, стосовно виконання боржником ОСОБА_2 судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, за кордоном.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 447-453 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Аніщенко Катериною Михайлівною, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (боржник ОСОБА_2 ), - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складений 07.06.2024.

Головуючий суддя: С. М. Позарецька