РІШЕННЯ

Іменем України

03.06.2024 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Мартинишин М.О.

з участю секретаря судового засідання Кондрашин В.Р.

представник позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про демонтаж самочинно встановленої конструкції

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача, до якого просить зобов`язати ОСОБА_4 , власника кв. АДРЕСА_1 демонтувати самочинно встановлену для квартири конструкцію з металопластикових віконних та дверних блоків на балконі загального користуванні на рівні другого поверху.

Свої вимоги мотивують тим, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Будинок двохповерховий, старої забудови, обладнаний балконами загального користування.

За цією ж адресою, власник квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , всупереч чинного законодавства: самочинно встановив для квартири конструкцію з металопластикових віконних та дверних блоків на балконі загального користування чим порушив охоронювані її права та інтереси.

Крім того, зазначає що при цьому були порушені всі технічні умови, які мають забезпечувати збереження конструкції балкону.

Адміністративною комісією при Франківській районній адміністрації притягнуто до адміністративної відповідальності відповідача за фактом засклення частини галерейного балкону згідно постанова №167 від 17.08.2022 року.

Зважаючи на дані обставини нею та мешканцем квартири АДРЕСА_4 даного будинку, якому теж порушені права були направлені звернення у Львівське комунальне підприємство «Львівський ліхтар» щодо вирішення питання демонтажу самовільно встановленої балконної конструкції мешканцем квартири АДРЕСА_1 .

На підставі доповіді ЛКП «Львівський ліхтар», Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради прийняте розпорядження від 07.04.2023 №213 «Про демонтаж самочинно встановленої конструкції з металопластикових віконних та дверних блоків для квартири АДРЕСА_1 на площі балкону загального користування».

Даним розпорядженням рекомендовано ОСОБА_4 власнику квартири АДРЕСА_1 в місячний термін за власні кошти демонтувати самочинно встановлену для квартири конструкцію з металопластикових вікон та дверних блоків на балконі загального користування на рівні другого поверху та привести балкон загального користування у попередній стан.

Станом на 01.10.2023 року рекомендації розпорядження Франківської райадміністрації, ОСОБА_4 не виконані, балкон загального користування не приведений у попередній стан.

У зв`язку з чим вважає, що її право та інтереси порушені, а тому вона змушена звернутись до суду за захистом такого. Просить позов задоволити.

Ухвалою судді від 24.11.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов.

Ухвалою суду від 30.04.2024 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні до викладеного у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні при вирішенні позову покладається на розсуд суду. Просив суд прийняти законне і обґрунтоване рішення по даній справі.

Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відповідач без погодження з іншими співвласниками багатоквартирного будинку переобладнав балкон загального користування, а саме встановив для квартири конструкцію з металопластикових віконних та дверних блоків на балконі загального користування на рівні другого поверху в будинку АДРЕСА_3 , тим самим приєднав її до своєї квартири. Відповідних документів, які б надавали відповідачу дозвіл на здійснення такого переобладнання немає. Постановою №167 адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради від 17.08.2022 року, ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 150 КУпАП. Крім цього, Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради прийнято розпорядження від 07.04.2023 №213 «Про демонтаж самочинно встановленої конструкції з металопластикових віконних та дверних блоків для квартири АДРЕСА_1 на площі балкону загального користування», до якого було рекомендовано ОСОБА_4 - власнику квартири АДРЕСА_1 в місячний термін за власні кошти демонтувати самочинно встановлену для квартири конструкцію з металопластикових вікон та дверних блоків на балконі загального користування на рівні другого поверху та привести балкон загального користування у попередній стан. Однак дане розпорядження відповідач у встановленому порядку не виконав. Таким чином право позивачки порушено, тому підлягає судовому захисту. У зв`язку з чим, просить позов задоволити.

Відповідача повторно у судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, хоча належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи.

За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши представника позивачки та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області(а.с.24-25).

Згідно ч.2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У відповідності до ч.2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку (ч. 2 ст. 383 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників (п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Співвласники зобов`язані додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин (п. 4, 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 №45 передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на проведення переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій можливо тільки за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, та з дозволу власника будинку (квартир) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування житлових приміщень, що погіршує умови експлуатації проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається (п.п. 1.4.1, 1.4.3, 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №406 від 07.06.2017 року «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» до таких робіт відносяться лише роботи з заміни існуючих заповнень віконних, балконних та дверних блоків. Всі інші роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, виконання яких передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - потребує дозволу на виконання будівельних робіт.

Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015року №417-VIII (далі за текстом будинку; нормативно-правовий акт № 417-VIII від 14.05.2015" Закон № 417-VIII), а саме п. 6 ч. 1 ст. 1 визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до змісту пункту 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування, а у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відповідно до вимог статей 317, 319 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачу у встановленому законом порядку дозвіл на встановлення для квартири конструкцію з металопластикових віконних та дверних блоків на балконі загального користування на рівні другого поверху в будинку АДРЕСА_3 не надавався. Факт влаштування даної конструкції, підтверджується постановою адміністративною комісією при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради та матеріалами фотофіксації(а.с.12-16, 48).

З приводу неправомірних дій відповідача, позивачка сама та разом мешканцем квартири АДРЕСА_4 даного будинку ОСОБА_5 , зверталася до ЛКП «Львівський ліхтар» та Франківської районної адміністрації Львівської міської ради(а.с.6, 9-10).

Постановою №167 адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради від 17.08.2022 року, ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 150 КУпАП. Даною постановами також встановлено, що відповідач самовільно засклив частину галерейного балкону загального користування за адресою: АДРЕСА_3 .

Розпорядженням Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради від 07.04.2023 №213 «Про демонтаж самочинно встановленої конструкції з металопластикових віконних та дверних блоків для квартири АДРЕСА_1 на площі балкону загального користування»(а.с.11), рекомендовано ОСОБА_4 - власнику квартири АДРЕСА_1 в місячний термін за власні кошти демонтувати самочинно встановлену для квартири конструкцію з металопластикових вікон та дверних блоків на балконі загального користування на рівні другого поверху. Балкон загального користування провести у попередній стан.

Таким чином в ході розгляду справи встановлено, що відповідач дане розпорядження не виконав, та без дозвільних документів здійснив самочинне влаштуваннядля квартири конструкцію з металопластикових віконних та дверних блоків на балконі загального користування на рівні другого поверху в будинку АДРЕСА_3 . Така самочинна конструкція проведена без дозволу відповідних органів, затвердженого проекту, а також згоди інших мешканців будинку, зокрема позивачки.

Зважаючи на вказане, також, слід вважати, що такий балкон, як основний його конструктивний елемент, є спільною сумісною власністю всіх власників квартир та допоміжних приміщень, тому на втручання у цей конструктивний елемент, здійснення додаткових навантажень, влаштування додаткових конструкцій, та ін. необхідна згода всіх співвласників, зокрема, і позивача, якої вона не надавала.

Вказане, також, свідчить про те, що здійснене відповідачем самовільне будівництво без дозволу на проведення будівельних робіт, із порушенням вимог закону та будівельних норм і правил, що порушує права позивача як співвласника багатоквартирного будинку на користування спільним майном за його цільовим призначенням.

Також, вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 червня 2023 року у справі №465/7458/18.

Разом з тим, позивачка з метою захисту свого права зверталася до органу місцевого самоврядування та до ЛКП «Львівський ліхтар», однак її право не було захищено в адекватний встановлений законодавством спосіб.

Таким чином, позивачка належними та допустимими доказами підтвердила факт порушення відповідачем вказаних норм законодавства та її законних прав позивача.

Натомість відповідач всупереч ст.81 ЦПК України не надав суду доказів на спростування доводів позивача.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права кожного на життя охороняється законом. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Відповідно до першого речення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід зобов`язати ОСОБА_4 , власника квартири АДРЕСА_1 демонтувати самочинно встановлену для квартири конструкцію з металопластикових віконних та дверних блоків на балконі загального користування на рівні другого поверху в будинку АДРЕСА_3 , оскільки є єдиним можливим способом захисту порушених прав позивача, а тому позов підставний, слід його задовольнити.

Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по справі у розмірі 1 073,60 гривень судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви(а.с.1).

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_4 , власника квартири АДРЕСА_1 демонтувати самочинно встановлену для квартири конструкцію з металопластикових віконних та дверних блоків на балконі загального користування на рівні другого поверху в будинку АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1 073,60 гривень судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, , місцезнаходження: м. Львів вул. Ген. Чупринки, буд. 85.

Дата складення повного судового рішення - 14.06.2024 року.

Суддя Мартинишин М.О.