Провадження № 2/750/566/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря Мойсієнко К.А.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан»,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 101162622 від 16.06.2021 в сумі 63638 грн. 68 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 16.06.2021 позивачем було подано заявку на отримання кредиту № 101162622 у власному кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (http://miloan.ua/). ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору № 101162622 від 16.06.2021. На підставі вказаного кредитного договору відповідачу було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20000 грн. Проте, відповідач умови договору належним чином не виконував, у зв`язку із чим утворилася заборгованість. 12.11.2021 згідно умов договору відступлення прав вимоги ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «Діджи Фінанс». Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором становить 63638 грн. 68 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 14752 грн.; заборгованість за відсотками 46886 грн. 68 коп.; заборгованість за комісійними винагородами 2000 грн. Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

02 квітня 2024 року представник відповідача адвокат Блохіна Н.В. направила до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У відзиві зазначено, що відповідно до умов кредитного договору, кредитний ліміт на момент підписання договору становив 20000 грн., строк дії договору - один місяць, поверненню підлягала сума 28000 грн. Відповідачем здійснювались оплати в рахунок погашення кредиту, натомість до позовної заяви не додано відповідного розрахунку, з якого можливо було б зрозуміти звідки утворилась пред`явлена до стягнення заборгованість. З матеріалів справи не зрозуміло яку саме суму грошових коштів отримав фактично відповідач, яким чином та якою саме сумою грошових коштів він розпоряджався, за який саме період утворилась заборгованість. Також не додано розрахунку нарахування відсотків, сума яких становить в декілька разів більше ніж сума пред`явленої заборгованості, а у зв`язку з активними бойовими діями в м. Чернігові квитанції про повернення відповідачем боргу, у нього не збереглися. Крім того, пунктом 1.4 договору споживчого кредиту встановлений строк кредитування, термін (дата повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу), а саме 16 липня 2021 року. Тобто, нарахування відсотків після цієї дати є безпідставним. Нарахування відсотків за даним договором можливе лише до 17 липня 2021 року.

Також у відзиві зазначено, що відповідач заперечує проти стягнення з нього 6000 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки з наданих адвокатом документів не можливо зрозуміти в якій саме справі надавалася правова допомога, який об`єм роботи було виконано, відсутні детальний розрахунок з описом робіт, складності справи, кваліфікації, досвіду адвоката. Натомість відповідач поніс витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі 20000 грн. і в разі відмови у задоволенні позовних вимог, просить вирішити питання по стягнення з позивача на користь відповідача вказаних витрат.

11 квітня 2024 року представник позивача адвокат Гайова А.С. направила до суду відповідь на відзив, в якій, зокрема, підтримала вимоги позовної заяви та просила суд їх задовольнити. Також, у зв`язку із пропуском строку на подання відзиву, просила повернути його відповідачу. Щодо підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача зазначила, що при подачу позовної заяви ТОВ «Діджи Фінанс» скористалося професійною правничою допомогою Адвокатського бюро «Анастасії Міньковської», на підтвердження чого до позову додано копію договору про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12.2023 та додаткової угоди до нього, копію детального опису робіт (наданих послуг) та копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом. Вказані документи узгоджуються між собою, а ціни на послуги, які надані адвокатом, є ринковими в межах м. Києва. Натомість, щодо заявлених витрат на правничу допомогу адвоката Блохіної Н.В., представник позивача зазначила, що розрахунок оплати витрат на правничу допомогу від 31.03.2024 та акт прийому-надання правової допомоги від 31.03.2024 були здійснені зовсім по іншій судовій справі № 750/17503/23. Також, додана до відзиву на позовну заяву квитанція від 31.03.2024 про сплату 20000 грн. не містить печатки, хоча на самій квитанції зазначено: «Без печатки не дійсна». Таким чином, представником відповідача не доведено факт понесення відповідачем витрат на оплату правової допомоги в розмірі 20000 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, вказавши, що позов підтримує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту переходу до ньогоправ вимоги за кредитним договором № 101162622, що був укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 .

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся завчасно та належним чином, заяв чи клопотань до суду не подав.

Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

16 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи (п. 6.1.) був укладений договір про споживчий кредит № 101162622, шляхом подання анкети-заяви на кредит, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором, за умовами якого позичальнику надається кредит у розмірі 20000 грн. (п. 1.2) строком на 30 днів (з 16.06.2021) з терміном повернення 16.07.2021 (пп. 1.3, 1.4), з комісією за надання кредиту у розмірі 2000 грн., яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1), з процентами за його користування у розмірі 6000 грн., які нараховуються за ставкою 1,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2.), з стандартною (базовою) процентною ставкою за користування кредитом 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6), з процентами за користування кредитом та комісії, які складають 8000 грн. в грошовому виразі та 5,896,00 % річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка) та орієнтовна загальна вартість кредиту складає 28000 грн. (п.1.5) (а.с. 10).

В паспорті споживчого кредиту № 101162622 до вказаного договору відображена інформація щодо умов кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту, що співпадають з даними викладеними у самому договорі наведеному вище. Кількість та розмір платежів, періодичність внесення визначається графіком платежів (п. 4). Відповідно до п. 5 при продовженні користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, таке продовження не може перевищувати 60 днів (а.с. 14 зворот, 15).

Згідно платіжного доручення № 28816202 від 16.06.2021 ТОВ «Мілоан» перерахувало кошти ОСОБА_2 у сумі 20000 грн. згідно з договором № 101162622 (а.с. 2 на звороті).

З розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії № 101162622 від 16.06.2021 за період з 12.11.2021 по 22.12.2023 вбачається, що відповідачу нарахована сума заборгованості в сумі 63638 грн. 68 коп. (а.с. 18).

12 листопада 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» укладений Договір відступлення прав вимоги № 13Т, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрах боржників (а.с. 19-23).

Згідно витягу з додатку до договору факторингу № 13Т від 12.11.2021, право вимоги за кредитним договором № 101162622, укладеним з ОСОБА_2 , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Загальна сума заборгованості складає 63638 грн. 68 коп., з яких: 14752 грн.- заборгованість за тілом кредиту; 46886 грн. 68 коп. - заборгованість за відсотками; 2000 грн. - заборгованість за комісією (а.с. 18 на звороті).

Відповідно до умов договору, ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило ТОВ «Мілоан» грошові кошти (ціну відступлення), як це передбачено умовами договору, що підтверджується копіями платіжних інструкції (а.с. 8, 9).

Таким чином, суд не погоджується з доводами представника відповідача, що у позивача відсутнє право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Згідно пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частинами першою, другою статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у позовній заяві, відповідач свої зобов`язання за кредитним зобов`язаннями належним чином не виконував, у зв`язку з чим за кредитним договором № 101162622 від 16.06.2021 в розмірі 63638 грн. 68 коп., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 14752 грн., заборгованість за відсотками 46886 грн. 68 коп., заборгованість за комісією 2000 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування,що узгоджується з висновками викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року, у справі № 910/4518/16.

Судом встановлено, що згідно із умовами договору про споживчий кредит № 101162622 від 16 червня 2021 року, кредит надано у розмірі 20000 грн. на 30 днів.

У пункті 1.5.2 вказаного договору конкретно зазначено, що проценти за користування кредитом становлять 6000 грн.

Таким чином, заборгованість за відсотками становить 6000 грн. за 30 днів, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки нарахована сума відсотків після закінчення строку кредитного договору, задоволенню не підлягає.

При цьому суд враховує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених п.п. 4.1., 4.2. договору, та в матеріалах справи такі докази, подані в порядку ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відсутні.

Отже, позивачем здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення 30-денного строку кредитування, передбаченого договором про споживчий кредит № 101162622 від 16 червня 2021 року.

Одночасно суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16.

Позивачем вимог у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України не заявлялось.

Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 30 днів, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, а саме в межах строку дії кредитного договору.

Також згідно п. 1.5.1 договору про споживчий кредит передбачено комісію за надання кредиту в розмірі 10% від суми кредиту одноразово, яка також підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, як така, що передбачена умовами договору.

Вказана комісія передбачена саме за надання кредиту, що не суперечить умовам Закону України «Про споживче кредитування».

За встановлених обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 14752 грн., процентів за користування кредитом в сумі 6000 грн. та комісії в розмірі 2000 грн., у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Також, у зв`язку з наявністю підстав для часткового задоволення позову, суд вирішує питання про розподіл витрат на правничу допомогу у даній справі.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно п. 3 частини другої ст. 141 ЦПК судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду подано договір № 42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023, укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» про надання юридичної допомоги в обсязі та на умовах цього договору (а.с. 25-27) та додаткову угоду до нього (а.с. 17 на звороті), пунктом першим якої розширено предмет договору, зокрема Адвокатське бюро зобов`язалося здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 ; детальний опис робіт виконаних Адвокатським Бюро «Анастасії Міньковської» необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с. 27 на звороті) та акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 11.12.2023 (а.с. 28), відповідно до яких до послуг адвоката входить: проведення правового аналізу обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» на що витрачено 1,5 години на суму 2250 грн., складення позовної заяви, наведення попереднього розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи протягом 3 год. в розмірі 3000 грн., а також формування додатків до позову протягом 1 год. за 750 грн., а всього на суму 6000 грн.

Також надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю видане на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 29).

Відповідачу правничу допомогу надавала адвокат Блохіна Наталія Вікторівна на підставі Договору про надання правової допомоги № б/н від 23 березня 2024 року (а.с. 84-86).

Відповідно до копії квитанції № б/н від 31 березня 2024 року підтверджується сплата відповідачем адвокату Блохіній Н.В. 20000 грн. за Договором № б/н від 23 березня 2024 року (а.с. 90).

Посилання представника позивача на те, що у квитанції про оплату послуг адвоката Блохіної Н.В. відсутня печатка адвоката, що може свідчити про її недійсність суд вважає безпідставним, адже Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо використання печаток юридичними особами та фізичними-особами підприємцями» № 1982-VIII від 23.03.2017, із законодавства виключені вимоги про обов`язкове використання печаток (незалежно від їх наявності у суб`єктів господарювання).

Згідно частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.

Оскільки сторонами підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути їх пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Проте, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу відповідача з 20000 грн. до 10000 грн., вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи.

Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 289, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (місцезнаходження юридичної особи: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи - 42649746) заборгованість у сумі 22752 грн. 00 коп. (двадцять дві тисячі сімсот п`ятдесят дві грн. 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 767 грн. 62 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 2145 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_2 6425 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя