Дата документу 06.06.2024
Провадження № 2/334/1713/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко А.О., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2023 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя через систему «Електронний суд» звернувся представник Концерна «Міські теплові мережі» за довіреністю Фарзаєва К.А. з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

В позовній заяві посилалися на те, що Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту, який знаходиться на офіційному сайті Концерну «МТМ». Відповідно статуту підприємства основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Позивача. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше.

Правовідносини між позивачем та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 та від 21.08.2019 року №830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року №315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України.

Позивач по відношенню відповідачів, як споживачів послуг, є виконавцем комунальних послуг, а саме з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії. У даній справі борг виник з приводу оплати житлово-комунальних послуг, які надавалися позивачем за місцем знаходження нерухомого майна. Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що є територією Дніпровського району м. Запоріжжя.

Законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 року по справі №6-59цс13).

В даному випадку позивач свій обов`язок виконав: підготував для відповідачів належним чином оформлений договір та неодноразово запрошував на його укладення шляхом вивішування оголошень на будинку, через засоби масової інформації, направлення листів та шляхом автодозвону, але відповідачі не відгукнулися на пропозицію позивача та не уклали договору про надання послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

З 1 травня 2019 року в повному обсязі введено в дію Закон України від 09.11.2017 року «Про житлово-комунальні послуги», яким Закон України від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги» визнано таким, що втратив чинність.

02.10.2021 року на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну «Міські теплові мережі».

З 01.11.2021 року між позивачем та відповідачами укладений Типовий індивідуальний договір № 605614617 про надання послуги з постачання теплової енергії, послуги гарячої води.

Загальна сума боргу за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та теплової енергії, гарячої води за період з 01.01.2016 року по 30.09.2023 року складає 46940,98 грн.

Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться квартира відповідачів підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжя (рішення на офіційному сайті ЗМР).

Прохали стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2016 року по 30.09.2023 року на загальну суму 46940,98 грн.; стягнути з відповідачів на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати у розмірі судового збору 2147,20 грн.

31.01.2024 року заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/10391/23 позовну заяву задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 46940,98 грн., стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати на сплату судового збору в сумі 2147,20 грн.

09.04.2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.01.2024 року у справі №334/10391/23 скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

25.04.2024 року до суду звернулася ОСОБА_1 з заявою про застосування строків позовної давності, в якій посилалася на те, що позивачем заявляються вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.10.2016 року по 30.09.2023 року, а до суду звернулися лише 14.11.2023 року, тому вважає, що вимоги позивача є частково незаконними і непоґрунтованими. Прохала при ухваленні рішення застосувати строк позовної давності.

06.06.2024 року в судове засідання представник позивача не з`явився, в позові прохали розгляд справи проводити без участі позивача, будь-яких заперечень на заяву відповідача не надали.

06.06.2024 року в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник: адвокат Радостєва М.В. наполягали на задоволенні заяви про застосування строків позовної давності.

06.06.2024 року в судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які повернуто до суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання», та оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Позивач - Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі Статуту, який знаходиться у загальнодоступному місці на офіційному сайті Концерну «МТМ».

Відповідно статуту підприємства основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу позивача. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.

Правовідносини між позивачем та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 та від 21.08.2019 року №830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року №315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 15.11.2023 року.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 22.11.2023 року.

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_4 , зареєстрованим / знятим з реєстрації не значиться, що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 22.11.2023 року.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №352084875 від 27.10.2023 року відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , частки власності по 9/60.

З 01.11.2021 року між позивачем та відповідачами укладений Типовий індивідуальний договір № 605614617 про надання послуги з постачання теплової енергії, послуги гарячої води.

Позивачем було надано послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , за період з 01.01.2016 року по 30.09.2023 року на загальну суму 47103,10 грн., в добровільному порядку сплачено 162,12 грн., заборгованість складає в сумі 46940,98 грн., з якої: заборгованість на 01.11.2021 року 36745,52 грн., заборгованість за період з 01.11.2021 року по 30.09.2023 року 10195,46 грн., що підтверджується довідкою щодо заборгованості та розрахунком основного боргу.

Станом на час розгляду справи судом відповідачі заборгованість не сплатили.

Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного:

Відповідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, який діяв до 30.04.2019 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно ст.19 вказаного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Відповідно ч.3 ст.20 вказаного Закону споживач, зокрема, зобов`язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно ч.3 ст.29 вказаного Закону договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відповідно ч.1 ст.32 вказаного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії, та індивідуальним і колективним споживачем, який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії, та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.

Згідно п.13 Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Згідно п.32 Правил плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства.

Згідно п.35-37 Правил розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору.

Відповідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, який є виконавцем комунальних послуг, зокрема централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, з позовом до відповідачів, які відповідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачами комунальних послуг, зокрема централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить останнім на праві спільної часткової власності, частки власності по 9/60, з вимогою про стягнення на його користь боргу за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.01.2016 року по 30.09.2023 року в сумі 46940,98 грн.

Суд доходить висновку, що відповідачі, як споживачі комунальних послуг, зокрема централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, відповідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги», отримували вказані послуги, однак не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого за споживачами по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить останнім на праві спільної часткової власності, частки власності по 9/60, обліковується борг за період з 01.01.2016 року по 30.09.2023 року в сумі 46940,98 грн., який на час розгляду справи судом не погашений, тому порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідачів заборгованості за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Однак, відповідачем ОСОБА_1 заявлено про застосування строків позовної давності.

Відповідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статей 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно ч.2,3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно п.12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Закон України від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, набрав чинності 02.04.2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин.

Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020, № 239 від 25.03.2020, № 291 від 22.04.2020, № 343 від 04.05.2020, № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 360 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27.06.2023 року №651, карантин скасовано.

Крім того, відповідно п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З 24.02.2022 року в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24.02.2022 року (з наступними змінами).

Таким чином, з 02.04.2020 року строк позовної давності продовжився у зв`язку з карантином, а з 24.02.2022 року строк позовної давності зупинився у зв`язку з воєнним станом в Україні.

Позивач звернувся з позовом до суду лише 14.11.2023 року з вимогою про стягнення заборгованості за період з 01.01.2016 року по 30.09.2023 року в сумі 46940,98 грн.

Таким чином, позивачем строк позовної давності пропущено за вимогами до квітня 2017 року, а тому заява відповідача про застосування строків позовної давності підлягає частковому задоволенню, та підлягає стягненню заборгованість за період з квітня 2017 року по 30.09.2023 року на суму 41741,55 грн.

Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Також, Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, від 18.07.2006 року).

Таким чином, вимоги за позовом підлягають частковому задоволенню в сумі 41741,55 грн.

Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 46940,98 грн. задоволено вимоги на суму 41741,55 грн., тобто на 88,97 %, то з відповідачів на користь позивача відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 1910,36 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 27, 76-83, 141, 257-259, 264-265, 268, 289, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_4 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов» буд.137, , р/р № НОМЕР_5 в філії АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО 322313) заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з квітня 2017 року по 30.09.2023 року в сумі 41741,55 грн. (сорок одна тисяча сімсот сорок одна гривня 55 копійок).

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_4 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов» буд.137, , р/р № НОМЕР_6 в ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478) витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1910,36 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 11 червня 2024 року.

Суддя: С.М.Телегуз