ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/7086/23
Провадження № 2-о/210/29/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 червня 2024 року м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Вікторович Н.Ю.,

за участі:

секретаря судового засідання Біди А.В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за уточненою заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи територіальна громада міста Кривого Рогу, в особі виконавчого комітету Металургійної районної у міста ради про встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем на дату відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ :

21 грудня 2023 року представник заявника ОСОБА_3 звернувся до суду з завою в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи територіальна громада міста Кривого Рогу, в особі виконавчого комітету Металургійної районної у міста ради про встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем на дату відкриття спадщини та 16 травня 2024 року уточнивши заяву просив суд встановити юридичний факт постійного проживання заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із спадкодавцем, батьком, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01 листопада 2022 року по дату відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.

В обґрунтування заявлених вимог представник заявника в уточненій заяві від 16 травня 2024 року зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті батька заявника приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мариненко В.А. зареєстрована в спадковому реєстрі спадкова справа за № 51599243. Будучи сином спадкодавця та проживаючи з ним однією сім`єю на дату смерті, заявник ОСОБА_4 21 листопада 2023 року звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, приватний нотаріус постановою від 21.11.2023 року відмовив заявнику у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що спадкоємець звернувся до нотаріуса після спливу шести місяців після смерті спадкодавця, а також не був зареєстрований та не проживав із спадкодавцем за однією адресою на день смерті спадкодавця, чим порушив вимоги ст.ст. 1269, 1270 ЦК України. Заявник з 10 лютого 2017 року має зареєстроване місце проживання у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , спадкодавець ОСОБА_4 проживав у цій квартирі без реєстрації місця проживання. Спадкодавець задовго до смерті важко хворів, у зв`язку із чим вимушений був переїхати до сина, де вони разом жили за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку із погіршенням стану здоров`я ОСОБА_4 в квітні 2023 року було направлено з м. Кривий Ріг на лікування до м. Запоріжжя в приватну клініку «Багатопрофільна Клініка Святого Миколая», внаслідок загострення захворювання, після термінового оперативного втручання лікарями клініки, ОСОБА_4 помер. Встановлення вказаного юридичного факту, надасть можливість заявнику реалізувати свої спадкові права та отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно.

Ухвалою суду від 22 грудня 2023 року відкрито провадження у вказаній справі. (а.с. 26)

17 січня 2024 року голова районної у місті ради Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради Г. Шаповалов звернувся до суду з заявою, в якій представник заінтересованої особи посилаючись на вимоги ч.4 ст. 315 ЦК України просив суд залишити без розгляду заяву ОСОБА_5 , заінтересована особа Територіальна громада міста Кривого Рогу в особі виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем на дату відкриття спадщини, оскільки вбачається спір про право.

Ухвалою суду від 31 січня 2024 року у задоволенні заяви представника заінтересованої особи Територіальна громада міста Кривого Рогу в особі виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради голови виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради Шаповалова Г. про залишення без розгляду заяви ОСОБА_5 , заінтересована особа Територіальна громада міста Кривого Рогу в особі виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем на дату відкриття спадщини відмовлено. (а.с. 37-38)

Ухвалою суду від 31 січня 2024 року задоволено клопотання заявника ОСОБА_5 ОСОБА_3 про витребування доказів та витребувано від приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мариненко В.А. спадкову справу за номером 51599243 після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 39)

Присутній у судовому засіданні представник заявника ОСОБА_5 ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та посилаючись на обґрунтування наведені в заяві просив суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення представника заявника, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, давши оцінку наданим суду доказам, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_2 , про що Красінською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області 23 лютого 2000 року зроблено відповідний запис за №02. Батьками ОСОБА_2 зазначені: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . (а.с. 8, 77)

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , про що Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про що 21 квітня 2023 року складено відповідний актовий запис №958, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 21.04.2023 року. (а.с. 7, 72)

02 травня 2024 року на виконання ухвали суду про витребування доказів від приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Мариненко В. надійшла копія спадкової справи на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

З копії спадкової справи судом встановлено, що 21 листопада 2023 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Мариненко В., в якій повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько ОСОБА_4 , на день його смерті залишилось спадкове майно, крім нього інших спадкоємців за законом немає. (а.с. 71)

Відповідно до Довідки №44 від 17.11.2023 року за підписом старости Красівського старостинського округу Новопільської сільської ради Дмитренко В., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно був зареєстрований та проживав на території сільської ради за адресою: АДРЕСА_3 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 . На день смерті покійного в даному домоволодінні ніхто крім нього не був зареєстрований. Заповіт у виконкому сільської ради від його імені не посвідчувався. (а.с. 79)

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74823795 від 21.11.2023 року за параметрами запиту ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , інформація відсутня. (а.с. 90)

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №74826408 від 21.11.2023 року за параметрами запиту ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , інформація відсутня. (а.с. 91)

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №74826582 від 21.11.2023 року, приватним нотаріусом Мариненко В.А. зареєстровано спадкову справу за №13/2023, спадкодавець ОСОБА_4 . (а.с. 92)

Постановою приватного нотаріуса від 21 листопада 2023 року відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_7 у зв`язку з пропуском строку, який встановлений законодавством для прийняття спадщини. (а.с. 103)

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні правові висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі №355/832/17, від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17, від 02 квітня 2021 року у справі №191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі №204/2707/19, від 19 травня 2021 року у справі №937/10434/19, від 19 квітня 2023 року у справі №2-516/2007.

Згідно до ч.1 та ч.2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Частиною 1 ст.1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Згідно з п.п.4.10 п.4 розділу 2, глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22, розділу 2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до роз`яснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Згідно роз`яснень в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ста.2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 10 січня 2019 року в справі №484/747/17, від 01 липня 2020 року в справі №222/1109/17.

Допитані в судовому засіданні 04 червня 2024 року в якості свідка ОСОБА_8 вказала, що вона добре знає сім`ю заявника, так як тривалий час проживала за адресою АДРЕСА_4 . В квартирі АДРЕСА_5 проживали батько Мнацакан, його дружина, Едуард та його сестра ОСОБА_9 . В квартирі сім`я Арутюнян проживала тривалий час, у її квартирі та квартирі заявника навіть був спільний телефон. Померлий Мнацакан був спортсменом, займався на стадіоні, бігав там по 12 кругів, чому помер їй не відомо, вона була здивована коли дізналась про його смерть.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи викладене, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 надав суду належні та допустимі докази на підтвердження свого постійного проживання разом з своїм батьком ОСОБА_7 (спадкодавця) на час його смерті.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11.09.1997 та є обов`язковою.

Суд зазначає, що факт про встановлення якого просить позивач, має юридичне значення, а метою встановлення факту, що має юридичне значення встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на дату відкриття спадщини, є право позивача на отримання спадщини, суд вважає, що факт постійного проживання зі спадкодавцем доведений.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 293, 315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Уточненою заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи територіальна громада міста Кривого Рогу, в особі виконавчого комітету Металургійної районної у міста ради про встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем на дату відкриття спадщини задовольнити.

Встановити юридичний факт постійного проживання заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із спадкодавцем, батьком, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01 листопада 2022 року по дату відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної

Суддя: Н. Ю. Вікторович