ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5573/24 Справа № 205/9913/23 Суддя у 1-й інстанції - Бізяєва Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2024 року у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 18.04.2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 22.05.2023 року має заборгованість в сумі 105 910,42 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 86 207,01 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 19 703,41 грн..

Просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 105 910,42 грн. та судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2024 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 18.04.2006 р. станом на 22.05.2023 року у розмірі 86 207,01 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 184,67 грн.

В апеляційній скарзі банк просить скасувати рішення суду першої інстанції як необґрунтоване в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на їх користь заборгованості з відсотків за користування кредитом у розмірі 19 703,41 грн., в іншій частині залишити рішення суду без змін.

Зокрема наголошує, що підписавши 18.04.2006 року анкету-заяву ОСОБА_1 погодилась з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які разом складають договір про надання банківських послуг. На підставі анкети-заяви відповідачу, відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, яка згодом перевипускалась та на яку збільшувався кредитний ліміт. Відповідач не оспорював умови кредитного договору та користувався кредитними коштами, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

Вважає, що суд першої інстанції неправомірно прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, оскільки матеріали справи містять підписану сторонами заяву про приєднання до умов та правил надання послуг від 23.09.2020 року, в якій встановлена базова процентна ставка.

Також зазначає, що кредитування відповідно до вимог законодавства не може бути безпроцентним і сторонами погоджений розмір відсотків, а тому суд неправомірно звільнив відповідача від їх сплати.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 105 910,42 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, то відповідно до статті 367 ЦПК України законність рішення в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 86 207,01 грн. підлягають поверненню баку. Однак банк не надав доказів того, що сторонами погоджено розмір відсоткової ставки.

Із такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо відсотків за користування кредитними коштами не можливо погодитись з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.04.2006 року АТ КБ «ПриватБанк» із ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій відповідач виразив згоду на те, що дана заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. (а.с.9)

Позивачем надано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 23.09.2020 року та Паспорт споживчого кредиту від 23.09.2020 року, які містять підпис ОСОБА_1 (а.с.10-19).

За довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 старт карткового рахунку відбувся 31.03.2006 року, кредитний ліміт позичальнику встановлено 18.04.2006 року у сумі 1 500 грн., максимально ліміт був збільшений 18.11.2021 року до 85 000 грн. та зменшений до 00 грн. 30.08.2022 року (а.с.43).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» за договором, підписаним із ОСОБА_1 , останній надавались кредитні картки Універсальна 31.08.2006 року зі строком дії до 03/13, 13.03.2013 року зі строком дії до 11/16, 10.02.2017 року зі строком дії до 09/20, 23.09.2020 року зі строком дії до 09/24.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 22.05.2023 року складає 105 910,42 грн., з яких: 86 207,01 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 19 703,41 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.39-42).

Також матеріали справи містять банківську виписку по рахунку ОСОБА_1 за договором №б/н, з якої вбачається наявність заборгованості станом на 01.01.2023 року у розмірі 105 910,42 грн. (а.с. 45-59)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено погодження сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами, заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг датована 23.09.2020 року, не містить відомостей щодо її складання в рамках договору, укладеного 18.04.2006 року.

Між тим висновок суду в частині того, що відповідачем не було узгоджено сплату процентів за користування кредитом, які банк просив стягнути станом на 22.05.2023 року, суперечить обставинам справи.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1 вбачається, що станом на 22.05.2023 року заборгованість у розмір 19 703,41 грн., яку позичальник просить стягнути за відсотками по користуванню кредитом почала нараховуватись з 01.08.2022 року, тобто після підписання відповідачем 23.09.2020 року Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг у АТ КБ «ПриватБанк», в яких було уточнено умови кредитування та погоджено відсоткову ставку річних для карти Універсальна у розмірі 42% (а.с.10 зворот, 41зворот)

Посилання суду на те, що заяву від 23.09.2020 року не можна приймати як доказ на підтвердження заборгованості за відсотками, оскільки вона не містить посилань на те, що укладена в рамках договору від 18.04.2006 року, не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону. Зокрема слід звернути увагу, що згідно із довідками, наданими банком на ім`я відповідача за договором від 18.04.2006 року було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, яка в подальшому перевипускалась, що підтверджує пролонгацію договору аж до вересня 2024 року. Крім того перевипуск платіжних карток у подальшому, у тому числі з оформленням платіжної картки іншого класу, не свідчить про укладення іншого кредитного договору.

Таким чином відповідач був ознайомлений із розміром процентної ставки та погодилася із ним, а отже сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом, який повинен застосовуватися при розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Із виписки за договором №б/н на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що баланс на кінець періоду склав 105 910,42 грн., тобто дорівнював сумі загальної заборгованості, вказаної у розрахунку від 22.05.2023 року, з якої 19 703,41 грн. склали прострочені відсотки, а 86 207,01 грн. - тіло кредиту.

Зазначена документація є належними та допустимими доказами отримання відповідачем кредиту після погодження сторонами відсотків за його користування.

Таким чином, сторонами погоджено розмір процентної ставки за кредитним договором, а тому рішення суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у цій частині не відповідає обставинам справи.

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в стягненні заборгованості по процентах за користування кредитом та ухваленню в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення в частині вирішення спору щодо стягнення процентів за користування кредитом не відповідає встановленим обставинам, то апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню у цій частині з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 19 703,41 грн..

Згідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню у повному обсязі, тому розмір сплаченого ними судового збору при зверненні до суду з цим позовом та при поданні апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача на користь банку у розмірі 6 710 грн.(2 684 грн. + 4 026 грн.). Відповідно рішення суду першої інстанції в частині стягнутої суми судового збору слід змінити з 2 184,67 грн. на 6 710 грн..

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 105 207,01 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсотках за користування кредитом станом на 22.05.2023 року у розмірі 19 703,41 грн. (дев`ятнадцять тисяч сімсот три гривні сорок одна копійка).

Змінити розмір судового збору, стягнутого із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з «2 184,67 грн.» на «6 710 грн. (шість тисяч сімсот десять гривень)».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: