Справа № 301/1691/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2024 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Азарова Іветта Валеріївна до ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проїзних документів на перетин кордону дитини без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на вивезення дитини за кордон без згоди батька. Позовні вимоги вмотивовано тим, шо відповідач ОСОБА_2 є батьком сина позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження , яке видано мерією міста Париж, 14 округу, актовий запис про народження № 725.

Син ОСОБА_4 проживає зі нею та знаходиться на її утриманні. На даний час ОСОБА_1 має намір та відповідні кошти , з метою розширення кругозору, відвезти сина на відпочинок за кордон. Також це необхідно для його оздоровлення. На прохання надати дозвіл дитині на виїзд за кордон, відповідач такого дозволу не надає. Такі дії відповідача порушують право дитини на необхідний відпочинок, оздоровлення, у зв`язку з чим права дитини підлягають судовому захисту.

Не заважаючи на це, ОСОБА_2 безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за кордон. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову він не наводить. Така позиція батька ОСОБА_5 шкодить інтересам дитини та не сприяє всебічному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.

Для оформлення проїзного документа дитини необхідно нотаріально засвідчений дозвіл батьків, у зв`язку з чим позивач зверталася до відповідача для надання такої згоди. Однак, ОСОБА_2 , незважаючи на її неодноразові прохання безпричинно не з`являється до нотаріуса для надання згоди на перетин сином кордону . Таким чином, відповідач зловживаючи своїми батьківськими правами фактично перешкоджає їхній спільній дитині реалізувати свої конституційні права.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Азарова І.В. не з`явилися, натомість від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі та у часті позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позову не заперечив, позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 до нього визнав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява за підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні судом встановлено, що позивачка має намір забезпечити повноцінний відпочинок своєму неповнолітньому сину за кордоном для покращення стану здоров`я дитини, фізичного, морального розвитку, однак відповідач чинить перешкоди і відмовляється надати дозвіл на виїзд сина за кордон.

Син ОСОБА_4 проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. На даний час ОСОБА_1 має намір та відповідні кошти , з метою розширення кругозору, відвезти сина на відпочинок за кордон. Також це необхідно для його оздоровлення.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Також пунктами 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків, за відсутності згоди другого з батьків, на підставі рішення суду, може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

У Постанові від 04.07.2018 у справі № 712/10623/17 (провадження №14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 235/139/16-ц (№ 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини.

У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Неможливість отримання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньому сину сторін на переконання суду суперечать законним правам і інтересам дитини. Будь - яких обмежень для реалізації права на виїзд за межі України неповнолітнього сина сторін не має.

Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, враховуючи, що при розгляді даної справи судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування за кордоном з метою оздоровлення та відпочинку суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Жодних доказів того, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити інтересам сина, чи буде порушувати його права, відповідач суду не надав. При цьому до суду відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 до нього визнав у повному обсязі та не заперечив проти надання дозволу на виїзд за кордон сина без його згоди.

Керуючи ст.ст. 12,13, 81, 258,259, 263-265, 354 ЦПК України суд,-

Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Азарова Іветта Валеріївна до ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проїзних документів на перетин кордону дитини - задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянці України, уродженці с.Білки, Іршавського району Закарпатської області на тимчасові багаторазові виїзди за кордон неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, без дозволу ( без згоди ) та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення сином ОСОБА_3 шістнадцятирічного віку в супроводі матері або інших осіб, уповноважених матір`ю, на супровід дитини .

Надати дозвіл ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянці України, уродженці с. Білки, Іршавського району Закарпатської області, оформлювати та видавати проїзні документи на право виїзду за кордон малолітньому сину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України без дозволу (без згоди) батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21.06.2024 року.

Суддя: І. А. Даруда